Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

І. СУТЬ СПРАВИ Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом згідно якого просив ухвалити рішення щодо конфіскації земельних ділянок, які перебувають у власності відповідачки. У обґрунтування заявленого вказав, що відповідач у справі є громадянином Російської Федерації і набув оспорювані в рамках цього провадження земельні ділянки сільськогосподарського призначення. Право власності на вказані об`єкти нерухомості зареєстровано за останнім у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у 2016 році. Водночас, як зазначалось раніше, відповідач є іноземцем, а тому відповідно до законодавства України повинен був добровільно відчужити такі ділянки протягом одного року, проте цього не зробив. Враховуючи наведене, позивач просить суд припинити право власності відповідача на зазначені об`єкти нерухомості та конфіскувати такі ділянки на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області. ІІ. ПРОЦЕДУРА ТА КОРОТКІ ПОЗИЦІЇ СТОРІН 11 вересня 2024 року ухвалою, постановленою під головуванням судді Житомирського районного суду Житомирської області Татуйка Є.О., в цій справі відкрито загальне позовне провадження. 16 жовтня 2024 року у зв`язку із відставкою судді [PERSON] матеріали цієї цивільної справи передані у судді Житомирського районного суду Житомирської області Мокрецькому В.І. та прийняті у провадження суддею. 22 жовтня 2024 року до суду надійшли письмові пояснення представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у яких остання підтримала позов прокурора та просила суд задовольнити його. 20 листопада 2024 року відповідною ухвалою суду до участі в цій справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Український солод» та надано останньому час для подання пояснень по суті спору. 16 грудня 2024 року судом завершений підготовчий розгляд справи і вона призначена до судового розгляду по суті. У судове засідання учасники справи не з`явилися, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялись належним чином. Разом з тим, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги останній підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Окрім цього, представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області у своїх письмових поясненнях просила суду здійснювати судовий розгляд справи за її відсутності. Причини неявки інших учасників справи суду невідомі. Окрім цього, відповідач не скорився своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву та будь-яким іншим чином не висловив свого ставлення щодо заявлених вимог. Виходячи з наведеного, судом ухвалено здійснювати розгляд справи у відсутність учасників та, відповідно, без фіксації його перебігу технічними засобами, що відповідає приписам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Ураховуючи зазначений перебіг подій, суд вважає за необхідне здійснювати заочний розгляд справи у порядку ст. 280 ЦПК України. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ [PERSON] є громадянином Російської Федерації, що підтверджується листом Управління Служби безпеки України в Житомирькій області від 21 вересня 2023 року № 57/5/2-1863 (а.с. 17-18). 01 липня 2005 року [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 426998 набув у власність земельні ділянки з кадастровими номерами 1822085300:01:000:0219 та 1822085300:01:000:0221 загальною площею 7,3075 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (а.с. 119). Право власності на вищезгадані ділянки зареєстровано за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08 жовтня 2016 року (а.с. 6-7). 01 липня 2016 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український солод» укладений договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 1822085300:01:000:0219 та відповідно до акту приймання-передачі земельної ділянки вона того ж дня була передана орендарю (а.с. 12-13). Відповідно до довідок про оціночну вартість об`єкта нерухомості станом на 15 серпня 2024 року вартість земельної ділянки 1822085300:01:000:0219 складала 51\~283,53 грн, а земельної ділянки з кадастровим номером 1822085300:01:000:0221 - 60\~433,78 грн (а.с. 25-28). IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА СУДОВА ПРАКТИКА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Нормами законодавства вказані правовідносини врегульовано наступним чином. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону (абз. 1, 2 ст. 13 Конституції України). Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України). Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом (абз. 6 ст. 41 Конституції України). Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу (ч. 5 ст. 22 ЗК України). Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; прийняття спадщини (ч. 2, 3 ст. 81 ЗК України). Набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть: громадяни України; юридичні особи України, створені і зареєстровані за законодавством України, учасниками (акціонерами, членами) яких є лише громадяни України та/або держава, та/або територіальні громади; територіальні громади; держава (ч. 1 ст. 130 ЗК України). Підставами припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом (п. е абз. 2 ст. 140 ЗК України). Якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду (ч. 1, 2 ст. 145 ЗК України). Право власності припиняється у разі конфіскації (п. 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України). Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом (ч. 2 ст. 354 ЦК України). В силу статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах Спорронґ і Льоннрот проти Швеції від 23 вересня 1982 року, Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21 лютого 1986 року, Щокін проти України від 14 жовтня 2010 року, Сєрков проти України від 07 липня 2011 року, Колишній король Греції та інші проти Греції від 23 листопада 2000 року, Булвес АД проти Болгарії від 22 січня2009 року, Трегубенко проти України від 02 листопада 2004 року, East/West Alliance Limited проти України від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно суспільний, публічний інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, "публічного" інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися значною свободою (полем) розсуду. Принцип пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Справедлива рівновага передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. V. МОТИВИ ТА ОЦІНКА СУДУ Проаналізувавши фактичні обставини справи у сукупності із нормами законодавства України, якими врегульовано вказані правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення зазначеного позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що у цьому випадку наявна справедлива рівновага між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника оспорюваних земельних ділянок, оскільки останій мав достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, однак до моменту звернення позивача до суду земельні ділянки не відчужив. Зазначений перебіг подій порушує вимоги земельного законодавства України, а відтак потребує відповідного втручання у право власності відповідача задля відновлення порушеного законодавства. Вказане узгоджується і з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у справі № 513/444/15-ц від 23 січня 2018 року (провадження № 61-1390 св 17). VІ. ЩОДО СУДОВИХ ВИТРАТ У порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати пов`язані із розглядом даної справи, що складаються із витрат по сплаті судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved