Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» звернулося до суду з позовом до\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що\~27.07.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики №75944913, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 8500 грн строком на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день. Договір підписано електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. На виконання умов договору позики №75944913 від 27.07.2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 8500 грн шляхом перерахування на банківський картковий рахунок відповідача. Згідно із п.6.5 Правил у редакції, що діяла на час укладення договору позики, передбачено, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нарахувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожен день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. У договорі позики встановлено строк позики 30 днів та передбачено умови пролонгації або автопролонгації строку користування позикою. Умовами, які передбачені у правилах, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями. Відповідач зобов`язання за договором позики не виконав, а тому заборгованість складає 27\~997,12 грн, з яких: 8500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу та 19497,12 грн сума заборгованості за процентами. 21 грудня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали договір факторингу №2112 від 21 грудня 2021 року, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики №75944913 від 21 грудня 2021 року. 31 березня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» уклали договір факторингу №310323-ФМ від 31 березня 2023 року, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики №75944913 від 21 грудня 2021 року. Відповідно до реєстру прав вимог від 31 березня 2023 року до договору факторингу №310323-ФМ від 31 березня 2023 року ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 27\~997,12 грн, а саме: 8500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 19497,12 грн - сума заборгованості за процентами. Просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором позики №75944913 27\~997,12 грн, з яких: 8500 грн сума заборгованості за основною сумою боргу та 19497,12 грн сума заборгованості за процентами, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 грн. 28.08.2025 року від адвоката відповідача [PERSON] , через електронний суд надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач не заперечує факт укладення з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договору позики, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 8 500,00 грн. строк позики 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, позивач просить крім суми заборгованості за основною сумою боргу, стягнути заборгованість за відсотками в розмірі 19 497,12 грн. Відповідно до усталеної судової практики припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, передбачено про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Таким чином, не підлягають стягненню проценти за користування кредитом, нарахованими поза межами строку кредитування. Як вбачається з наданого позивачем Договору позики № 75944913 від 27.07.2021 р., позика надана на строк 30 днів починаючи з 27.07.2021 по 26.08.2021 включно. Отже, позивач ТОВ «Фінпром Маркет», відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами за договором позики № 75944913 від 27.07.2021 р. у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто за період з 27.07.2021 (дата укладання договору і перерахування коштів на картковий рахунок відповідача) до 26.08.2021 (останній день повернення позики). Одночасно з цим, з розрахунку заборгованості відповідача за договором позики №75944913 від 27.07.2021 р. вбачається, що розмір заборгованості становить 27 997,12 грн., з яких: 8 500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 19 497,12 грн. сума заборгованості за відсотками, частина яких нарахована поза межами строку кредитування. Враховуючи викладене та виходячи із договору, заборгованість за відсотками за користування позикою за період після 26.08.2021 р. нарахована поза строком договору позики. Отже, заборгованість за відсотками за договором позики №75944913 від 27.07.2021 р. за період з 27.07.2021 по 26.08.2021 включно повинна складати 5 074,5 грн. (8500 грн х 1,99/100 х 30), як це передбачено умовами укладеного договору позики. Таким чином, позов підлягає задоволенню частково, а саме у розмірі 13574,50 грн., з яких 8500,00 - тіло кредиту, 5 074,5 грн. - заборгованість за відсотками. Разом з цим, відповідно до п.7 ч.3 ст.178 ЦПК України орієнтований попередній розрахунок судових витрат, які поніс відповідач становить 32\~500 грн. \~ \~ \~ \~Просить суд позовні вимоги ТОВ «Фінпром Маркет» задовольнити частково у розмірі 13\~574,50 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат. \~ \~ \~ \~02 вересня 2025 року від представника позивача ТОВ «Фінпром Маркет» через електронний суд надійшов відповідь на відзив представника відповідача, згідно якого відповідно до п. 5.2. договору позики № 75944913, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст.641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок та умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Згідно із п. 6.5 Правил, у редакції, що діяла на час укладення договору позики, передбачено, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. (Правила про надання грошових коштів у позику від 14.05.2021 (повернення позики в кінці строку) містяться в матеріалах справи). Таким чином, у договорі позики встановлено строк позики 30 днів, однак у самому договорі позики наявні умови щодо пролонгації або автопролонгації строку користування позикою. Умовами, які передбачені у Правилах, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями. Отже, доводи представника Відповідача, щодо безпідставного нарахування заборгованості за процентами є передчасними, оскільки таке нарахування здійснювалось у відповідності до умов договору та додатків до них/правил, й саме через неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань. Більш того, позивач просить стягнути суму заборгованості за договорами позики лише до моменту відступлення права вимоги первісними кредиторами, інших нарахувань позивачем не заявлялось, зокрема процентна ставка за понадстрокове користування позикою 2.70 % за кожен день, яка передбачена договором позики, погодженими Відповідачем та регламентована правилами надання грошових коштів у позику не нараховано, оскільки зазначена процента ставка значно фінансово навантажить відповідача. Як вбачається з відзиву на позовну заяву, відповідач планує понести витрати на правничу допомогу в розмірі 32 500,00 грн., проте на думку позивача зазначені вище витрати у малозначній справі є значно завищеним, оскільки не потребують значної витрати часу. Крім того, витрати відповідача на правничу допомогу у розмірі 32 500,00 грн. перевищують суму отриманого відповідачем кредиту у 382,35% (32 500,00/8 500=382,35%) та дорівнюють 116,08% від ціни позову (32 500,00/27 997,12 грн), хоча на думку позивача складання відзиву на позовну заяву, консультація, тощо, займає значно менше часу чим аналіз документів та складання позовної заяви представником позивача, а тому є завищеними та неспівмірними до предмету позову. Також, представником відповідача не надано жодної платіжної інструкції про сплату гонорару від відповідача. Отже виходячи з вище викладеного, витрати в розмірі 32 500,00 грн. взагалі не підлягають компенсації. Ухвалою Приморського районного суду від 17 червня 2025 року матеріали цивільної справи товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики передано за підсудністю до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області\~ від 08 серпня 2025 року по справі відкрито спрощене позовне провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, завчасно. Представник відповідача - адвокат Григоренко А.О. в судове засідання не з`явився, у відзиві на позов просив позовні вимоги задовольнити частково. Судом на підставі наданих матеріалів, встановлено, наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 27.07.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики №75944913, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 8500 грн строком на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99% в день (базова процентна ставка/фіксована). Відповідно п. 4 договору позики сторони передбачили, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. За умовами договору передбачено, що дата надання позики 27.07.2021 року, дата повернення позики 26.08.2021 року, процентна ставка (базова) в день 1,99 %, знижена процентна ставка 1,99%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою за день 2,70%, орієнтовна реальна річна процентна ставка 29653,85%, орієнтовна загальна вартість позики 13574,50 грн (пункт 2.3). Договір позики №75944913 від 27.07.2021 року підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу, що підтверджується довідкою про ідентифікацію, виданою ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». На виконання умов договору позики ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 27.07.2021 року перерахувало [PERSON] 8500 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Фінекспрес» та платіжною інструкцією від 27.07.2021 року. 21 грудня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (фактор) та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (клієнт) уклали договір факторингу №2112, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики №75944913 від 27.07.2021 року, укладеного з відповідачем. Згідно із реєстром прав вимог ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло прав вимоги до боржника [PERSON] на суму 27997,12 грн. 21 грудня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (фактор) та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (клієнт) підписано акт прийому-передачі інформації згідно з реєстром заборгованості в електронному вигляді за договором факторингу №2112 від 21 грудня 2021 року. 31 березня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (фактор) та ТОВ «Фінпром Маркет» (клієнт) укладено договір факторингу № 310323-ФМ, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступило на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» права грошової вимоги за договором позики №75944913 від 27 липня 2021 року, укладеному між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] . Згідно із реєстром заборгованості до договору факторингу № 310323-ФМ від 31 березня 2023 року, який є додатком № 1 до вказаного договору, ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло права вимоги до боржника [PERSON] на суму 27997,12 грн. 31 березня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (фактор) та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (клієнт) підписано акт прийому-передачі інформації згідно з реєстром заборгованості в електронному вигляді за договором факторингу № 310323-ФМ від 31 березня 2023 року. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики №75944913 від 27.07.2021 року, за період з 27.07.2021 року по 28 травня 2025 року, заборгованість за договором складає 27997,12 грн, а саме: 8500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 19497,12 грн - сума заборгованості за процентами. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Згідно зі\~статтею 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами першою, другою\~статті 639 ЦК України\~встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі\~статтею 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом\~статті 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною першою\~статті 205 ЦК України\~визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» (далі - Закон) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин 3, 5, 6, 7 і 12 статті 11 Закону електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями статті 12 Закону у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частина 2 статті 639 ЦК України). Відповідно до ст. 1046, ч.1 ст. 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.\~Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.\~Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. По договору позики, укладеного з [PERSON] у письмовій формі було досягнуто згоду з істотних умов кредитного договору, в тому числі щодо строку позики та нарахування процентів за користування позикою. Так, на виконання умов договору позики ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 27.07.2021 року перерахувало [PERSON] 8500 грн, що не заперечується самим відповідачем та підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Фінекспрес» та платіжною інструкцією від 27 липня 2021 року. Вирішуючи питання щодо стягнення процентів за користування кредитом, суд виходить з наступного. Частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до\~ст. 509 ЦК України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями\~526,\~530,\~610, ч. 1 ст.\~612 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~ Велика Палата Верховного Суду у постанові від\~05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 висловила таку правову позицію: «надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до\~статті 1048 ЦК України\~поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання». Пунктом 2 договору позики №75944913 від 27.07.2021 передбачено, що строк позики становить 30 днів, а саме з 27.07.2021 року до 26.08.2021 року (останній день). У пункті 2 договору позики передбачено, що процентна ставка (базова) є фіксованою в розмірі 1,99% в день. При цьому, суд вбачає за необхідне зазначити, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження продовження строку користування позикою, а договір позики не містить умов щодо пролонгації строку користування позикою та нарахування процентів після закінчення строку, на який надано позику, тобто після 26.08.2021 року. У договорі позики сторони визначили, що строк позики становить 30 днів. З розрахунку суми заборгованості по договору позики [PERSON] , наданого ТОВ «Фінпром Маркет», за договором позики №75944913 від 27.07.2021 р., проценти за користування позикою нараховувалися і після закінчення строку позики, а саме з 28.07.2021 по 24 листопада 2021 року, тобто за період поза межами строку кредитування. Відповідно до розрахунку заборгованості по договору позики кредитор нараховував саме як проценти за «користування кредитом», а не як міру відповідальності на підставі\~статті 625 ЦК України\~або неустойку (штраф, пеню) за прострочення виконання договору, а тому не підлягають списанню проценти, нараховані на підставі договору позики. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача процентів за договором позики за період з 27.07.2021 по 26.08.2021 року в розмірі 5074,50 грн. (8500х30х1,99%), а тому розмір заборгованості відповідача [PERSON] становить 13574,50 грн., яка складається з 8500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 5074,50 грн. сума заборгованості за відсотками. Нарахування процентів з 27.08.2021 до 24.11.2021 позивачем здійснено поза межами строку користування позикою. При цьому, суд вбачає за необхідне зазначити, щоматеріали справи не містять підтверджень, що саме надані позивачем товариством Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» від 14.05.2021 року були надані при укладенні договору позичальнику та який ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір позики, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо пролонгації договору. Надані позивачем Правила надання грошових коштів у позику, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в договорі, який безпосередньо підписаний відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому правил приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Тому, у суду відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови пролонгації по кредиту. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для нарахування та сплати відсотків за період з 27.08.2021 до 24.11.2021 року, тобто за 90 днів. Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаний з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом частин першої\~третьої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~\~\~Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову\~на відповідача; 2) у разі відмови в позові\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову\~на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволено частково, що становить 48,5% від заявлених вимог. Представником позивача ТОВ «Фінпром Маркет» сплачено судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі\~2422,40 грн,\~що підтверджується платіжною інструкцією №579934834.1 від 27.05.2025 р. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1174,50 грн. (2422,40 грн * 13574,50 / 27997,12). На підтвердження витрат на правничу допомогу ТОВ «Фінпром Маркет» надано ордер на надання правничої допомоги відповідно до договору від 01.11.2024 року, договір про надання правової допомоги № 01-11/24 від 01.11.2024 року, укладеного між ТОВ «Фінпром Маркет» та адвокатом Ткаченко Ю.О., витяг з акту №10-П від 20.03.2025 року з детальним описом наданих послу: вивчення наявних документів, підготовка та складання позовної заяви, сума наданих послуг складає 3500 грн. Суд доходить висновку про необхідність стягнення витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог та стягнути із [PERSON] на корить ТОВ «Фінпром Маркет» понесені у даній справі витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді у розмірі 1697 грн. (3500 грн * 13574,50 / 27997,12). Разом з цим, відповідно до відзиву на позовну заяву представником відповідача адвокатом Григоренко А.О. заявлено витрати про стягнення правничої допомоги, які понесені відповідачем на суму 32\~500 грн. На підтвердження витрат на правничу допомогу надано лише ордер на надання правничої допомоги від 23.08.2025 року, виданого на підставі договору №23-08/25 від 23.08.2025 року та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КС №10022/10 від 21.05.2021 року. Частинами першою та третьоюстатті 133 ЦПК Українивизначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. За частинами першою, другоюстатті 137 ЦПК Українивитрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У частині восьмій\~статті 141 ЦПК Українивизначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно доЗакону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в ч. 4ст. 62 ЦПК України. У відповідності дост.26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. За приписами ч.3ст.27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"до договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У постанові Верховного Суду від 28 вересня 2023 року в справі № 686/31892/19 зазначено, що «…склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення…». У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що орієнтований розмір судових витрат становить 32500 грн. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Судом встановлено, що представництво інтересів відповідача [PERSON] - адвокатом Григоренко А.О. в цій справі здійснювалось на підставі ордера на надання правничої допомоги серії АІ №1982639 на підставі договору про надання правничої допомоги №23-08/25 від 23.08.2025 року. Однак до матеріалів справи, представником відповідача не долучено договір про надання правничої допомоги, який зазначений у ордері на представництво інтересів позивача [PERSON] та акт виконаних робіт на підставі указаного договору. Крім того, суду не надано доказів сплати відповідачем судових витрат, згідно поданого відзиву. З огляду на викладене, у суду відсутні підстави щодо вирішення питання розподілу судових витрат, згідно наданого розрахунку у відзиві на позовну заяву, а тому у задоволенні відзиву в частині стягнення судових витрат слід відмовити. Враховуючи наведене та

Outcome: partial