Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

Стислий виклад позовних вимог 31 березня 2025 року за підсудністю з Луцького міськрайонного суду Волинської області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про зняття арешту з спадкового нерухомого майна. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Позивачка, як спадкоємець першої черги, звернулася до нотаріуса за місцем відкриття спадщини для її прийняття. Однак, державний нотаріус відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано арешт нерухомого майна належного покійному чоловіку [PERSON] . В подальшому позивачці стало відомо, що на виконанні у Луцькому ВДВС у Луцькому районі Волинської області перебуває виконавче провадження АСВП №68397166 з примусового виконання виконавчого напису №39909 від 18 листопада 2021 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригиди В.О. щодо стягнення на користь ТОВ «ЄАПБ» в розмірі 12052,32 гривні. Також позивачка вказує, що з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №407243364 від 07 жовтня 2024 року вбачається, що постановою державного виконавця Рожищенського відділу державної виконавчої служби в рамках виконавчого провадження №65510776 винесено постанову про арешт майна боржника згідно з якою було арештоване усе належне [PERSON] майно. Проте, як вбачається з витягу з автоматизованої системи виконавчого провадження від 30 січня 2025 року виконавче провадження №65510766, в межах якого було накладено арешт на майно [PERSON] , завершене, Позивачка зазначає, що наявність арешту на майно спадкодавця [PERSON] перешкоджає їй як спадкоємцю за законом, оформити спадщину на майно, яке вона успадкувала після смерті свого чоловіка. З огляду на наведене, позивачка просить зняти арешт з усього майна [PERSON] , [INFO] , який був накладений при здійсненні виконавчого провадження №65510776 на підставі постанови державного виконавця Рожищенського відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Поліщук Н.Г. від 25 серпня 2021 року. Станом на день розгляду справи від відповідача відзив на позовну заяву на адресу суду не надійшов. Рух справи в суді Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 01 квітня 2025 року справу прийнято до провадження, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 28 липня 2025 року від Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції витребувано письмові докази. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 17 вересня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позиція учасників судового розгляду Представник позивачки [PERSON] в судове засідання не з`явилася, 31 жовтня 2025 року подала заяву в якій просила розгляд справи проводити без її участі. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному об`ємі, позов просить задовольнити, а судові витрати залишити за позивачкою. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, у поданій 10 червня 2025 року заяві просила розгляд справи проводити у її відсутність. При вирішенні справи покладалася на думку суду. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №933 від 19 жовтня 2023 року (а. с. 6). Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 19 серпня 1989 року стверджується, що померлий [PERSON] був чоловіком позивачки у справі [PERSON] (а. с. 7). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №398155483 від 07 жовтня 2024 року, [PERSON] був власником житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] (а. с. 15-16). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №407243364 від 09 грудня 2024 року, [PERSON] був власником земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 0720880400:03:001:0120. Також з даної Інформації вбачається, що на підставі постанови державного виконавця Рожищенського відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) серії ВП №65510776 від 25 серпня 2021 року було накладено арешт на усе нерухоме майно, що належить [PERSON] (а. с. 10). Позивачка [PERSON] , є дружиною спадкодавця, яка прийняла спадщину шляхом подання 22 лютого 2024 року заяви до Луцької районної державної нотаріальної контори Волинської області. Дана обставина підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а. с. 9). Відповідно до листа Луцької районної державної нотаріальної контори №321/02-14 від 25 березня 2024 року з метою оформлення спадщини державним нотаріусом запропоновано позивачці [PERSON] звернутися до суду для зняття арешту на нерухоме майно [PERSON] , який помер [INFO] . Як вбачається з витягу з Автоматизованої системи виконавчого провадження від 30 січня 2025 року виконавче провадження №65510776 щодо боржника [PERSON] , [INFO] , стягувач Луцький міськрайонний суд Волинської області, завершене (а. с. 11). Згідно з наказом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №507/4 від 25 липня 2024 року Рожищенський відділ державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції реорганізовано шляхом приєднання до Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Відповідно до листа Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №110194 від 14 липня 2025 року станом на 14 липня 2024 року на виконанні у відділі не перебувають виконавчі провадження з примусового виконання стороною яких є [PERSON] . Згідно пошуку інформації в автоматизованій системі виконавчого провадження у розділах «Пошук ВД/ВП (спец розділ)», «Пошук ВП» та «Пошук ВД/ВП (архів)» виконавчі провадження, котрі перебували чи перебувають на виконанні у відділі відносно вищевказаної особи, де являється стороною, також не надходили та на виконанні не перебували. Надати інформацію щодо відкритих виконавчих проваджень відносно [PERSON] , [INFO] , не має можливості, оскільки відсутні на те законні підстави. Згідно з відповіддю Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №119204 від 18 серпня 2025 року, наданої на виконання ухвали Горохівського районного суду Волинської області від 28 липня 2025 року, відповідно до даних АРМ-виконавець встановлено, що 24 травня 2021 року у Рожищенському районному відділі державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) було відкрито виконавче провадження №65510776 з примусового виконання постанови №161/19716/20, виданого 03 лютого 2021 року Рожищенським районним судом Волинської області про стягнення 10200,00 гривень штрафу в користь держави за порушення ПДР. 25 серпня 2021 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» заступником начальника Рожищенського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Поліщук Н.Г. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Надати виконавче провадження №65510776 не має можливості, оскільки відповідно до п. 2 Розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України 07 червня 2017 року №1829/5 строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить три роки. Пунктом 9,15 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 25 грудня 2008 року №2274/5 передбачено, що здавальні описи (завершених виконавчих проваджень), реєстр завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, мають трирічний строк зберігання, акт про вилучення виконавчих проваджень п`ятирічний. Судом також встановлено, що станом на час ухвалення рішення на виконанні у відділі ДВС не перебувають відкриті виконавчі провадження про стягнення з боржника [PERSON] в користь держави, фізичних та юридичних осіб заборгованості. Звертаючись до суду з позовом про зняття арешту з майна позивач вказує на те, що вказаний арешт майна перешкоджає йому оформити спадкові права після смерті батька та обмежує його право володіння, користування та розпорядження майном. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення За змістом ст. 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Підставою подання позову є спричинення порушення однієї із складових права власності, визначеної ч. 1 ст. 317 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. 1218, 1231 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №643/3614/17 (провадження №14-479цс19) виклала висновок про те, що … [вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції]. Відтак, інший спосіб захисту та реалізації спадкових прав, ніж зняття арешту з усього (рухомого та нерухомого) майна відсутній, обраний спосіб захисту права власності позивача в даному випадку є таким, що не порушує інтереси сторін та третіх осіб в даному провадженні та таким, що не суперечить закону. Відповідно до ч. 2 ст. 3 цього ж Закону речові права на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Саме тому видача нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, квартиру та інше нерухоме майно відбувається з одночасним внесенням відомостей про перехід права власності на ім`я спадкоємця до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, установленому законодавством у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно. Обов`язковою умовою набуття у власність нерухомого майна в порядку спадкування є його державна реєстрація. Відповідно до п. б ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно є підставою для відмови в державній реєстрації права власності. У відповідності до підпункту 4.15 пункту 4 розділу 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України) видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. У пункті 23 своєї постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У судовому порядку право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документу який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України), та є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Отже, існування арешту спадкового майна є перешкодою в реалізації прав позивача, так як унеможливлює проведення державної реєстрації права власності на успадковане майно. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] не має можливості оформити за собою права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, оскільки на це майно накладено арешт у зв`язку з виконанням судового рішення про стягнення штрафу із чоловіка позивача [PERSON] , який помер. Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Зміст наведеної норми Закону України\~«Про виконавче\~провадження» дає підстави для висновку, що арешт майна боржника може бути застосований для забезпечення реального виконання рішення суду, яке підлягає примусовому виконанню. Однак, досліджені судом письмові докази свідчать про те, що з 25 серпня 2021 року до теперішнього часу в провадженні Луцького відділу ДВС у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відсутнє відкрите виконавче провадження з примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 лютого 2021 року про стягнення з боржника [PERSON] штрафу за порушення ПДР в користь держави, а тому чинність арешту нерухомого майна позивача наразі не переслідує законної мети щодо забезпечення виконання рішення суду. Матеріалами справи доводиться, що виконавче провадження №65510776 на підставі якого накладено арешт на все майно боржника, завершено, про що свідчить витяг з Автоматизованої системи виконавчого провадження від 30 січня 2025 року. На підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» заступником начальника Рожищенського районного відділу ДВС ЗМУМЮ (м. Львів) Поліщук Н.Г. 25 серпня 2021 року було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Повторно виконавчий лист стягувачем на адресу виконавчої служби не направлявся. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Слід також зауважити, що позивач [PERSON] не є боржником у виконавчому провадженні, а тому вимоги про зняття арешту саме в межах позовного провадження узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеній у Постанові від 24 травня 2021 року у справі №712/12136/18. Нормою ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, дослідивши характер, суть та підстави заявлених позивачами вимог, норми права, якими вони регулюються, надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що накладений арешт на нерухоме майно обмежив позивача в праві володіння, користування та розпорядження, що призвело до того, що позивач позбавлена можливості належним чином розпоряджатися своїм правом на майно. Крім того, під час судового розгляду встановлено, що підстави для збереження обтяжень, накладених на майно, відсутні. Відтак позовна вимога [PERSON] щодо скасування арешту, накладеного на нерухоме майно в межах виконавчого провадження №65510776 є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Щодо судових витрат Судовий збір суд залишає за позивачем на його клопотання.

Outcome: approved