Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості, в якому просить: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 20.10.2024-100000425 від 20 жовтня 2024 року у розмірі 12\~750 грн. та судовий збір. Свої вимоги позивач мотивує тим, що ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 20 жовтня 2024 року уклали кредитний договір (оферти) № 20.10.2024-100000425. Відповідно до умов договору позичальнику наданий кредит на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту 20 жовтня 2024 року; сума кредиту - 5000 грн.; строк, на який надається кредит - 105 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту 01 лютого 2025 року. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 12 750 грн., яка складається з заборгованості: по тілу кредиту - 5 000 грн., по процентам - 4 200 грн., комісії - 1 050 грн., неустойки - 2 500 грн. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 08 вересня 2025 року, позовну заяву ТОВ «Споживчий центр » до [PERSON] , про стягнення заборгованості прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначенням судового засідання, відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження. Позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. Представник позивача ТОВ «Споживчий центр» в судове засідання не з`явився,згідно змісту позовної заяви, прохав розглядати справи проводити за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, відповідно до змісту якої, прохав розгляд справи проводити за його відсутності. Також зазначив, що на даний час він являється військовослужбовцем, у зв`язку з чим прохав не стягувати з нього відсотки та інші штрафні санкції, передбачені кредитним договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Відповідно до ч. ч. 1-5 ст.263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір №20.10.2024-100000425 від 20 жовтня 2024 року, за яким позичальнику видано кредит в розмірі 5 000 грн. Відповідач не виконував свої кредитні зобов`язання довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем склала 12 750 грн., з яких: 5\~000 грн. - заборгованості по тілу кредиту; 4 200 грн. заборгованості по процентам; 1 050 грн. заборгованості по комісії; 2\~500 грн. заборгованості по неустойці. На підтвердження позивачем ТОВ «Споживчий центр» заборгованості відповідача надані копія пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) від 20 жовтня 2024 року, копія заявки кредитного договору № 20.10.2024-100000425 від 20 жовтня 2024 року, копія відповіді позичальника про прийняття пропозиції кредитного договору № 20.10.2024-100000425 від 20 жовтня 2024 року, довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором, копія довідки ТОВ «Універсальні платежі рішення» № 75-2008 від 20 серпня 2025 року. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію», який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у статті 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - пункт 2 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1статті 3 Закону України «Про електронну комерцію». Виходячи з вищенаведених положень чинного законодавства та встановлених обставин справи вбачається, що кредитний договір № 20.10.2024-100000425 від 20 жовтня 2024 року підписаний відповідачем електронним підписом. Вказане вбачається із зазначення в тексті договорів про підписання сторонами таких договорів електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. Відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію»\~кредитні договори вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень\~статей 12,81 ЦПК України є\~його процесуальним обов`язком. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19; від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 , від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 і від 16 грудня 2020 року у справі 561/77/19. Укладений з [PERSON] кредитний договір № 20.10.2024-100000425 від 20 жовтня 2024 року в судовому порядку розірваний не був, не визнаний він також недійним, тобто в силу статті 204\~ЦК України діє презумпція правомірності правочину. Відповідно до довідки про стан заборгованості, заборгованість відповідача перед позивачем склала 12 750 грн., з яких: 5 000 грн. - заборгованості по тілу кредиту; 4 200 грн. заборгованості по процентам; 1 050 грн. заборгованості по комісії; 2 500 грн. заборгованості по неустойці. Вирішуючи питання про стягнення відсотків, комісії та неустойки за вказаним договором, суд приходить до такого. Згідно з нормою статті 562\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 611 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені у статтях 1050,625 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№ 202/4494/16-ц). Відповідно до матеріалів справи, а саме довідки [INFO] № 853 від 12 вересня 2025 року та копії військового квитка серії [NUMBER] , [PERSON] є військовослужбовцем. Пунктом 15.\~ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»\~передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Верховний Суд у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) виклав висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02 вересня 2014 року\~№ 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. По справі встановлено, що відповідач є військовослужбовцем з 09 квітня 2020 року по теперішній час, отже, на нього поширюються пільги, встановлені вищевказаним Законом та йому не повинні нараховуватися проценти за користування кредитами, які були нараховані в цей період. Так, із наданих позивачем розрахунків заборгованості вбачається, що крім заборгованості за основою сумою боргу, відповідачу була нарахована заборгованість по процентам в сумі 4 200 грн., заборгованості по комісії в сумі 1 050 грн. та заборгованості по неустойці в сумі 2 500 грн. З огляду на поширення на відповідача пільг, встановлених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд відповідно зменшує визначений ТОВ «Споживчий центр» обсяг заборгованості за кредитним договором та присуджує до стягнення з [PERSON] на користь позивача 5 000 грн. заборгованості за основною сумою боргу, оскільки згаданим Законом не передбачено звільнення військовослужбовців від сплати боргових зобов`язань. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов ТОВ «Сусли В.В.» задоволено на 39, 22 % , відповідно судовий збір підлягає стягненню у розмірі 39,22 % від сплаченої суми, тобто 944 грн. 74 коп. Рішення виноситься у межах заявлених вимог, на підставі пред`явлених доказів. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial