Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

Представник позивача подав до Пустомитівського районного суду Львівської області позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альс Компані» про стягнення заробітної плати. Позовну заяву обґрунтовує тим, 05.12.2022 позивача прийнято на роботу в ТОВ «Альс Компані» на посаду інженер з організації експлуатації АЗС, на якій вона працювала до 28.02.2025. Відповідно до наказу № ЛВ-82-к від 27.02.2025 позивача звільнено з роботи з 28.02.2025. Однак, незважаючи на звільнення з роботи, відповідач не виплатив позивачу всіх належних йому сум, зокрема заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку та нарахував, але не виплатив позивачу заробітну плату станом на 26.03.2025 в загальному розмірі 129 692,24 грн. Зазначив що відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Враховуючи вищенаведене, просить стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки виплати належних йому сум за період з 28.02.2025 р. по 30.08.2025 в розмірі 1334,93 грн., заборгованість по заробітній платі в розмірі 166 624,60 грн. Ухвалою суду від 11.07.2025 у справі відкрито провадження і призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. У судове засідання позивач явки свого представника не забезпечив, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, зважаючи на те, що такий повідомлялася про час та місце судового розгляду належним чином. За таких обставин, суд проводить розгляд справи на підставі письмових доказів відповідно до ст.223 ЦПК України. В силу приписів ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.. Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить наступного висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] виданої на ім`я [PERSON] , [INFO] вона 05.12.2022 року прийнятий ТОВ «Альс Компані» Інженером з організації експлуатації АЗС в порядку переведення з ТОВ «Вільєна». Відповідно до наказу №Лв-4-к про звільнення виданого заступником директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Альс Компані» Андрієм Комарем, [PERSON] звільнено з 28.02.2025 з посади майстра АЗС відділу експлуатації АЗС за угодою сторін згідно з п.1 ст. 36 КЗпПУ, виплатити компенсацію за 16 календарних днів щорічної основної відпустки за робочий період 2024 року. Згідно з довідкою про доходи виданою директором Чермак Н.Е., загальна сума доходу [PERSON] за період з 01.09.2024-01.02.2025 становить 247 359.83 грн., отримано заробітну плату на руки 64 991,86 грн., заборгованість по заробітній платі на руки станом на 25.03.2025 становить 129692,24 грн. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що 05.12.2022 позивача прийнято на роботу в ТОВ «Альс Компані» на посаду інженера з експлуатації АЗС та звільнено 31.01.2025 з посади майстра АЗС відділу експлуатації АЗС за угодою сторін згідно з п.1 ст. 36 КЗпПУ. Крім того, судом встановлено, що відповідач не виплатив позивачу всіх належних йому сум, зокрема заробітної плати, але не виплатив позивачу заробітну плату в загальному розмірі 129 692,24 грн., що підтверджується довідкою, відтак позов в цій частині підлягає задоволенню. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п.8 розділу 4 зазначеного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Оскільки повний розрахунок з позивачем відповідачем не проведено, а відтак з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Альс Компані» на користь позивача [PERSON] слід стягнути середньомісячний заробіток за період з 28.02.2025 по 28.07.2025 у розмірі 188 225,13 грн. Надати оцінку аргументам відповідача суд позбавлений можливості, оскільки такі ним не наведені. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. Розподіл між сторонами судових витрат. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що з відповідача необхідно стягнути в користь держави судовий збір в розмірі 1 211 грн 20 коп. Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Outcome: approved