Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

у липні 2025 року позивач звернувся до суду зі вказаним позовом, у якому просить скасувати йому тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом по виконавчому провадженню №36680863 встановлене постановою начальника відділу Машівського районного відділу ДВС ГТУЮ від 14.03.2018 року та судові витрати покласти на позивача. Позов мотивований тим, що позивач звертався до відповідача-2 із заявою про скасування вищевказаної постанови винесеної державним виконавцем, у відповідь на що було повідомлено про те, що на момент надання цієї інформації відсутні підстави для скасування постанови, а також роз`яснено право на звернення до суду у разі незгоди з цим. Позивач зауважив про те, що незважаючи на те, що вже понад майже три роки тому державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження встановлені щодо нього, як боржника тимчасові обмеження є чинними, триваючим та існують за межами визначених законом правових підстав. Позивач стверджує, що одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження державний виконавець повинен був і скасувати заходи спрямовані на виконання рішення суду та скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження в праві керування транспортним засобом боржника. Також повідомив, що водійське посвідчення у нього було вилучено працівниками поліції. Позивач уважає, що державним виконавцем не виконані вимоги Закону України «Про виконавче провадження» щодо скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, оскільки це обмеження має тимчасовий характер, яке після повернення виконавчого документа стягувачу не є справедливим і пропорційним до мети, заради якої воно застосовано За вказаних обставин наявність встановленого обмеження в праві керування транспортним засобом позбавляє позивача можливості влаштуватися на роботу водієм або в іншому місці, крім місця постійного проживання, так як у нього відсутня можливість користуватися транспортним засобом та вільно пересуватися, а тому вважає, що єдиним захистом його порушених прав є звернення з цим позовом до суду (а.с.1-9). 25.08.2025 року суд відкрив провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.23). У судовому засіданні 03.10.2025 позивач позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, у судове засідання 04.11.2025 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та завчасно (а.с.65). Відповідач-1 у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином за зареєстрованим місцем проживання (а.с.28,66), причини неявки не повідомила, правом подати відзив на позов не скористалася. Представник відповідача-2 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.28), натомість начальник Карлівського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Чугуй Вікторія направила заперечення, у яких просить у задоволенні скарги на постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами від 14.03.2018 року відмовити та справу розглянути без участі представника відділу ДВС. Зі скаргою на постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами від 14.03.2018 року не погоджується зважаючи на таке. Представник відповідача-2 повідомила, що у Машівському РВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебувало виконавче провадження №36680863 з примусового виконання виконавчого листа виданого 09.03.2005 року Полтавським районним судом Полтавської області про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з 22.12.2004 року і до повноліття дитини. 14.03.2018 року державним виконавцем було винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом боржника [PERSON] , а 28.08.2022 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.7 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». В подальшому, дане виконавче провадження було передане до Карлівського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у зв`язку з реорганізацією Машівського ВДВС. Також зазначено, що 06.02.2018 року відбулися зміни у законодавстві та було посилено відповідальність батьків, які не сплачують аліменти. 14.03.2018 року державним виконавцем було здійснено розрахунок заборгованості по сплаті аліментів та встановлено, що сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів з моменту відкриття виконавчого провадження станом на 01.03.2018 року складав 124032,09 грн, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за 4 місяці, а тому 15.03.2018 року було винесено зокрема і оскаржувану постанову і на момент її винесення у матеріалах виконавчого провадження були відсутні відомості щодо скасування заборгованості по сплаті аліментів, а тому державний виконавець був зобов`язаний винести цю постанову про обмеження зазначених в ній прав боржника, передбачених ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження». За вказаних обставин, вважає, що державним виконавцем на виконання норм законодавства правомірно винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами та вона не підлягає скасуванню, так як не позбавляє останнього основного джерела та засобів існування. На момент повноліття дитини заборгованість зі сплати аліментів не погашена та складає 289\~235,09 грн. В процесі вчинення виконавчих дій державним виконавцем 28.05.2019 року було накладено штраф у розмірі 81\~905,54 грн, а 28.08.2022 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення (а.с.29-32,47-50). Суд, з`ясувавши правову позицію сторін вирішив можливим розглянути справу за їх відсутності, та, дослідивши надані письмові докази, дійшов такого висновку. Так, судом установлено, що 20.02.2013 року постановою старшого державного виконавця ВДВС Машівського РУЮ Сидорчук Ю.О. було відкрито виконавче провадження №36680863 на підставі виконавчого листа №2-271 виданого 09.03.2005 року Полтавським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі частки на утримання сина [PERSON] , [INFO] до його повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.12.2004 року (а.с.35). З довідки - розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №14.17.34/2067 від 14.03.2018 року вбачається, що заборгованість [PERSON] складає 124\~032,09 грн (а.с.37). Згідно відповідей Пенсійного фонду України від 14.03.2018 року за параметрами запиту щодо [PERSON] відомо, що відомості відсутні про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, про джерела отримання доходів боржників-фізичних осіб та про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами підприємцями (а.с.38-40). 14.03.2018 року начальником відділу Машівського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області Дроздом О.Г. винесено постанову, якою встановлено тимчасове обмеження боржника [PERSON] у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа №2-271 від 09.03.2005 року виданого Полтавським районним судом Полтавської області, оскільки було встановлено, що наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої згідно розрахунку від 15.03.2018 року станом на 01.03.2018 року становить в сумі 124\~032,09 грн , що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців (а.с.13). Станом на 14.06.2022 року заборгованість у [PERSON] зі сплати аліментів становила 289\~235,09 грн, що підтверджується копією довідки-розрахунку заборгованості (а.с.41). Постановою начальника Машівського ВДВС у Полтавському районі полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Дроздом О.Г. від 23.08.2022 року було закінчено виконавче провадження №36680863, у зв`язку з закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення (а.с.42,43). Згідно з постановою заступника начальника Карлівського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Чугуй В.О. у виконавчому провадженні №36680863 було знято арешт з майна накладеного державним виконавцем в межах даного виконавчого провадження (а.с.14). 27.06.2025 року за Вих. №28068/24.21-30 начальник Карлівського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Чугуй Вікторія у відповідь на заяву [PERSON] - позивача по справі повідомлено, що на момент надання відповіді відсутні підстави для скасування постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами та додатково проінформовано про право на оскарження сторонами, іншими учасниками та особами до суду рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної служби щодо виконання судового рішення (а.с.11,12). Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. \~ \~ \~ \~Згідно чч.1,9 ст.71 вищевказаного закону передбачено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. За нормами п.7 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню зокрема у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів. Частиною першою статті 40 вищевказаного закону визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. При цьому, суд, відповідно до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України, враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 758/8416/15-ц, провадження № 61-35св18, де Верховний Суд виснував «[PERSON] звернувся до суду за захистом своїх прав як сторона виконавчого провадження, між сторонами у справі не виникло цивільно-правового спору, який підлягав би захисту у порядку позовного провадження, а лише постало питання щодо правомірності чи неправомірності виконавчих дій (бездіяльності) та рішень державного виконавця під час виконання судового рішення, захист прав заявника як сторони виконавчого провадження, боржника. Позовному провадженню притаманна позовна форма як модельна, узагальнююча конструкція процедури позовного провадження. Для неї характерні такі ознаки, як наявність матеріально-правової вимоги, яка випливає із порушеного або оспорюваного права сторони і яка підлягає в силу закону розгляду в певному порядку, встановленому законом; наявність спору про суб`єктивне право; наявність двох сторін із протилежними інтересами, які наділені законом певними правомочностями щодо захисту своїх прав, свобод чи інтересів у суді. Цивільні процесуальні правовідносини персоніфікують учасників цивільного судочинства, визначають їхні права і обов`язки відповідно до процесуальних функцій і гарантії забезпечення справедливого судочинства. Отже, провадження цивільного процесу - це специфічна модель розгляду цивільної справи, що відбиває предметну характеристику цивільного судочинства з точки зору матеріально-правової природи справ, що розглядаються, специфіку доказування фактів як юридико-фактологічної основи справи та результатів розгляду справи, які відбиваються у процесуальних актах - певного роду документах. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд має ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права. Матеріально-правова вимога позивача повинна спиратися на підставу позову. Підставою позову визнають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (стаття 119 ЦПК України 2004 року). Цими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто такі факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Натомість, скарги на дії (бездіяльність), рішення державних виконавців (приватних виконавців) мають на меті захист прав сторін виконавчого провадження з виконання судових рішень та покладають на суд контроль за належним виконанням судових рішень. Здійснення такого судового контролю відбувається за правилами спеціального виду провадження в цивільному судочинстві, що є відмінним від позовного. Головна мета судового контролю за виконанням судових рішень полягає, насамперед, у реалізації основних завдань судочинства при здійсненні судами правосуддя, оскільки воно не обмежується ухваленням судового рішення, а також передбачає його виконання. Кожний судовий процес повинен завершуватися реалізацією судового рішення у спірних правовідносинах між його сторонами. Тому після вирішення спору і набрання судовим рішенням законної сили суд здійснює контроль за його виконанням, а також захист прав та законних інтересів сторін виконавчого провадження. Зважаючи на наведене, Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що належним правомірним порядком захисту порушених прав позивача як боржника у виконавчому провадженні є звернення до суду саме зі скаргою на бездіяльність державного виконавця та на рішення, ухвалені державним виконавцем під час здійснення відповідного виконавчого провадження, що відповідає вимогам норм процесуального права та Закону України «Про виконавче провадження. Наведене також свідчить про відсутність між сторонами у цій справі спору про право цивільне, що підлягало б вирішенню за правилами позовного провадження». Отже, оскільки позивач обрав спосіб захисту своїх прав шляхом звернення до суду з позовом про скасування постанови державного виконавця про тимчасове обмеження в прав керування транспортним засобом, обґрунтовуючи вимоги бездіяльністю державного виконавця при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження, проте рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби оскаржуються в суді шляхом подачі скарги у порядку статей 383-389\~ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-ІV, далі - ЦПК України 2004 року), суд не наділений повноваженнями вказувати на те, у який спосіб необхідно захищати порушене право та до кого з осіб необхідно звертатися з позовом, а тому у задоволенні позову потрібно відмовити. Судовий збір, сплачений позивачем, у відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України відшкодуванню не підлягають. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: dismissed