Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

У квітні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив звільнити його від заборгованості по аліментах, визначених рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 26.02.2016, на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (ВП №69790503), в розмірі 47448,29 грн (станом на 31.03.2025). В обґрунтування позову зазначив, що під час виконання військового обов`язку він отримав поранення, що призвело до значного погіршення його здоров`я та вставлення йому II групи інвалідності, пов`язаної із захистом Батьківщини. На даний час в нього значно погіршився стан здоров`я, потребує регулярного лікування та реабілітації. Тривале перебування в зоні проведення бойових дій негативно вплинуло на його психо-емоційний стан. Дані факти в сукупності негативно вплинули на стан здоров`я, він потребує як щоденної підтримки стану свого здоров`я, так і регулярного санаторно-профілактичного лікування. Вказує, що йому протипоказана важка фізична праці та наявність у нього II групи інвалідності ускладнює його працевлаштування для отримання додаткового доходу. При цьому він жодним чином не уникав батьківських обов`язків, постійно сплачував аліменти на утримання дітей, які вираховувались з його грошового забезпечення. Відповідач 30.05.2025 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що наданим позивачем розрахунком підтверджується, що заборгованість позивача по сплаті аліментів виникла не з часу отримання поранення або встановлення інвалідності, а практично існувала постійно з початку стягнення аліментів (ще з грудня 2022 року). Вважає необхідність звільнення позивача від заборгованості по аліментах належним чином не обґрунтованою, розмір боргу не занадто обтяжливим для нього та вказує, що таке звільнення погіршить матеріальне становище їх спільних дітей та порушить їх право на гідний рівень життя. 05.06.2025 позивачем було подано відповідь на відзив, згідно якого він вважає викладені у ньому пояснення відповідача такими, що не відповідають дійсності. Вказує, що протягом всього перебування на військовій службі з нього стягувались аліменти у примусовому порядку, нарахування здійснювалось бухгалтерією військової частини в досить великих розмірах і з усіх видів його доходу, а тому він мав легітимні очікування щодо вчасного і повного їх відрахування. Позивач та його представник підтримали позов, просили його задовольнити. Відповідач заперечила щодо позовних вимог з підстав, викладених у поданому нею відзиві. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками неповнолітніх: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Новоград-Волинського (теперішня назва Звягельського) міськрайонного суду Житомирської області №285/241/16-ц від 26.02.2016 ухвалено стягувати з [PERSON] на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітніх синів [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до їх повноліття. 24.08.2022 на виконання вищевказаного рішення було видано виконавчий лист. 14.02.2023 старшим державним виконавцем Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову у виконавчому провадженні №69790503 про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника, згідно якої було зроблено перерахунок заборгованості по аліментах та постановлено утримувати 50% його доходів до погашення наявної заборгованості. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, зробленої державним виконавцем у виконавчому провадженні №69790503 станом на 10.04.2025, заборгованість позивача по сплаті аліментів за період з січня 2022 року по березень 2025 року становить 38674,69 грн. Як слідує з копії свідоцтва про хворобу №1233 від 09.08.2024, під час проходження військової служби та виконання бойових завдань [PERSON] отримав: 01.02.2023 забій правого колінного суглоба; 19.02.2023 акубаротравму легкого ступеня; 04.03.2023 акубаротравму середнього ступеня; 28.06.2023 інгаляційне отруєння невідомою речовиною; 10.01.2024 ізольоване вогнепальне осколкове сліпе поранення лівого гомілковостопного суглобу з багатоуламковим переломом таранної кістки, крайовим переломом човноподібної кістки лівої стопи, уламковим переломом нижньої третини малогомілкової кістки, багатоуламковим переломом дистального, епіметадіафізу великогомілкової кістки лівої гомілки зі значним дефектом кісткової тканини та м`яких тканин, повним пошкодженням передньої великогомілкової артерії, наявністю стороннього тіла (підтверджено довідками про обставини травми і поранення, виданими командиром в/ч [NUMBER] від 20.09.2023 №1020, від 26.09.2023 №1046, №1047, від 07.09.2023 №1002, від 27.01.2024 №1287). Постановою ВЛК на підставі ст.63-а графи ІІ Розкладу хвороб [PERSON] непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку. З 02.10.2024 [PERSON] призначено ІІ групу інвалідності безстроково, що підтверджено довідкою до акта медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ №641260 та йому протипоказана важка фізична праця. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, посилаючись на вимоги ч.2 ст.197 СК України, яка передбачає можливість суду повністю або частково звільнити платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами, стверджував, що погіршення стану його здоров`я та наявність інвалідності є обставинами, що мають істотне значення та підставами для звільнення його від заборгованості зі сплати аліментів. Окрім того, на даний час позивач має нову сім`ю, дружина [PERSON] перебуває на обліку в лікаря акушера-гінеколога в зв`язку з вагітністю та потребує диспансерного спостереження в жіночій консультації. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідно до ст.180 СК України, ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками вказаного обов`язку визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України). Положеннями СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (ст.ст.180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (ст.185); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (ст.198). Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від неї, та захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для життєдіяльності. За своєю суттю аліменти це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Відповідно до ч.3 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом. Згідно з ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Наведена правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. При цьому слід звернути увагу, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Викладене повністю узгоджується з висновками Верховного Суду, наведеним у постанові №343/860/17 від 21.11.2018 та №344/12158/16-ц від 01.08.2018. Зазначена норма підлягає застосуванню у випадках, коли боржнику у виконавчому провадженні про стягнення аліментів обґрунтовано нараховано заборгованість, проте несплата (несвоєчасна сплата) аліментів мала місце у зв`язку з тяжкою хворобою боржника або іншими обставинами, що впливають на його здатність своєчасно та у повному обсязі сплачувати аліменти. Роз`яснення, дані у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вказують, що суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення (наприклад, у зв`язку із перебуванням платника аліментів у лавах Збройних Сил України, тяжким матеріальним становищем, тощо). Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. З наданого військовою частиною [NUMBER] звіту про здійснені відрахування та виплати відносно [PERSON] встановлено, що протягом 2023-2024 років на виконання постанови державного виконавця №69790503 від 14.02.2023 з його заробітної плати постійно здійснювались вирахування як на сплату аліментів, так і на погашення наявної в нього заборгованості. За період з серпня 2023 року по липень 2024 року борг по сплаті аліментів був відсутній. В подальшому в серпні 2024 року виникла заборгованість в сумі 2921,29 грн, яка далі збільшилась до 5799,29 грн. Згідно повідомлення Головного управління пенсійного фонду України в Житомирській області [PERSON] перебуває на обліку в пенсійному органі та отримує пенсію, призначену з 26.09.2024 згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнений з військової служби, та деяких інших осіб». Згідно постанови державної виконавчої служби від 03.03.2025 ВП № 69790503 з пенсії позивача необхідно відраховувати аліменти на утримання синів [PERSON] та [PERSON] , починаючи з дня нарахування виплати, 26.09.2024 в розмірі 1/3 частини пенсії, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до повноліття, на користь [PERSON] . Відрахування аліментів згідно вищевказаної постанови розпочато з 01.04.2025, за період з 26.09.2024 по 31.03.2025 нарахована заборгованість 47448,29 грн. Також з наявних у справі розрахунків державного виконавця та звітів фінансової служби військової частини слідує, що позивачем справно сплачувались аліменти щомісяця, які між тим з березня 2023 року в декілька разів перевищували прожитковий мінімум на дитину, зокрема в березні 2023 року відповідачем було отримано 56925,71 грн, в квітні 2023 року 56660 грн, в травні 2023 року 51681,67 грн, в червні 2023 року 52324,52 грн, в липні 2023 року 55782,62 грн. В подальшому до липня 2024 року сума стягнутих аліментів в середньому становила 38466,20 грн на місяць, а в жовтні 2024 року відповідачу було сплачено 81927,38 грн аліментів. Тож недобросовісності у виконанні своїх батьківських обов`язків щодо утримання дітей, на якій наполягала в судовому засіданні відповідач, судом встановлено під час розгляду даної справи не було. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Згідно ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінюючи встановлені обставини в сукупності з нормами закону, які регулюють підстави звільнення платника аліментів від заборгованості з їх сплати, суд приходить переконання, що позивачем доведено належними, достатніми і достовірними доказами обставин, які мають істотне значення в розумінні ч.2 ст.197 СК України, котрі стали б підставою для задоволення його позовних вимог. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. Окремо суд звертає увагу на посилання адвоката про порушення відповідачем строку подання відзиву та як наслідок обов`язок суду його не врахування під час винесення рішення по справі. Відзив, як спеціальний процесуальний документ, безпосередньо пов`язаний щонайменше з двома конституційними принципами (засадами) судочинства, які закріплені в ч.1 ст.129 Основного Закону України: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відзив також нерозривно пов`язаний із правом на справедливий суд, яке гарантовано ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відзив на позовну заяву це фактично заперечення відповідача щодо заявлених позовних вимог. Розгляд і вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. З аналізу ч.ч.7,8 ст.178 ЦПК вбачається, що вона не містить імперативних приписів щодо дій суду в разі подання відповідачем відзиву поза межами встановленого процесуального строку. В той же час ця норма наділяє суд повноваженнями на власний розсуд вирішувати як діяти в зазначеній ситуації. Невчасне подання відзиву може мати ознаки зловживання відповідачем його процесуальними правами, втім у цій справі таких зловживань зі сторони [PERSON] встановлено не було, як не не мало місця пасивної поведінки даного учасника справи. Відтак, взяття судом до уваги поданого відзиву в розглядуваному випадку не свідчить про порушення судом норм процесуального права. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України він стягується з відповідача в дохід держави в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved