Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

позивач через свого представника звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 552 426,88 грн та судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що 15 вересня 2021 року між сторонами був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 500 000,00 грн зі строком повернення до 14 вересня 2026 року. Повернення суми кредиту здійснюється щомісячно разом із нарахованими процентами. Проте, відповідач не виконував свої зобов`язання за договором, що призвело до вищевказаної заборгованості, яка станом на 01 травня 2024 року становить 552 426,88 грн. Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 20 листопада 2024 року стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Кредобанк» заборгованість за договором № CL-334142 від 15 вересня 2021 року в розмірі 552 426,88 грн та судовий збір в розмірі 8286,40 грн. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 08 вересня 2025 року скасовано заочне рішення та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 23 жовтня 2025 року представник відповідача - адвокат Пухальська Н.С. надіслала до суду відзив на позовну заяву. В обгрунтування поданого відзиву зазначає, що позивач не набув відповідного права на погашення всієї заборгованості за кредитним договором достроково, а на час звернення до суду з позовом має право лише на стягнення простроченої заборгованості та відсотків станом на 01 травня 2024 року. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 552 426,88 грн є безпідставними. 24 жовтня 2025 року представник позивача надіслав до суду відповідь на відзив, в якому зазначає, що внаслідок порушення відповідачем свого обов`язку по поверненню кредиту та сплати процентів банк правомірно реалізував своє право на дострокову вимогу частини кредиту, яка залишилася. Право позивача на дострокову вимогу не залежить від фактичного одержання відповідачем кореспонденції і перебуває поза межами впливу позивача, залежить виключно від волі самого відповідача, а тому не є підставою для відмови у позові. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлені судом належним чином. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 552 426,88 грн з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Вислухавши пояснення представника відповідача та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 15 вересня 2021 рокуміж АТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № CL-334142, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати у власність відповідачу грошові кошти у розмірі 500 000,00 грн на умовах зворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а відповідач зобов`язується використати кредит на цілі, вказані у цьому договорі зі строком повернення до 14 вересня 2026 року. За користування кредитом позичальник сплачує відсотки за процентною ставкою 29,99 %. Повернення суми кредиту здійснюється щомісячно разом із нарахованими процентами. Згідно п. 6.9, п. 6.10 Договору, Банк у випадках, передбачених п. 3.3 кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. Позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення Банку, передбаченого п. 6.9 Кредитного договору, усунути порушення умов кредитного договору, вказаних у повідомленні (згідно п.п. 3.3.2, 3.3.3 кредитного договору) протягом 30 (тридцяти) календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші платежі за кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення Банку. Згідно з розрахунком заборгованості за договором кредиту № CL-334142 від 15 вересня 2021 року загальна сума заборгованості за кредитом становить 552426,88 грн, яка складається з: 424 904,89 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 127521,99 грн - сума заборговнаості за відсотками. 22 березня 2024 року АТ «Кредобанк» за вих. № 85-14478108/23 було направлено відповідачу [PERSON] досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань. Докази отримання відповідачем такої вимоги матеріали справи не містять. Згідно з розрахунком заборгованості за договором кредиту № CL-334142 від 15 вересня 2021 року загальна сума заборгованості за кредитом становить 552426,88 грн, яка складається з: 424 904,89 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 127521,99 грн - сума заборговнаості за відсотками. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). (стаття 610 ЦК України). Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16). Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зі змінами, передбаченими Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Наведені приписи дають підстави для висновку, що частина десята статті 11 зазначеного Закону у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року (набрання чинності Закону України «Про споживче кредитування»), встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Такий же обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту передбачено і в статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року. Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, та статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц. Позивач просить достроково стягнути з відповідача усю суму кредиту. В підпункті 1-1 пункту 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», зазначено, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Пунктом 11 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Виходячи із змісту кредитного договору № CL-334142 від 15 вересня 2021 року, укладеного між АТ «Кредобанк» та [PERSON] , паспорту споживчого кредиту, підписаного позичальником до укладеного кредитного договору, зазначений кредитний договір є споживчим кредитом. З розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що [PERSON] допустив прострочення сплати заборгованості за наданим кредитом, тому у позивача виникло право на вимогу про дострокове повернення суми заборгованості відповідно до п. 6.9. кредитного договору. Відповідно до пункту 13 частини першої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» в укладеному договорі визначається порядок дострокового повернення кредиту. Згідно з частиною четвертою статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Таким чином, для реалізації права на вимогу про дострокове повернення суми заборгованості в судовому порядку як умовами кредитного договору, так і частиною четвертою статті 16 Закону України «Про споживче кредитування, передбачено обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за кредитним договором № CL-334142 від 15 вересня 2021 року, відповідно до якого банк письмово повідомляє позичальника про дострокове повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за кредитним договором. У позичальника відповідно до частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» та п. 6.10 кредитного договору виникає обов`язок з повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором не пізніше 31 календарного дня після отримання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу в разі, коли він не усунув порушення, вказані у повідомленні, протягом 30 календарних днів із дня отримання повідомлення. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що для дострокового стягнення в судовому порядку заборгованості за вказаним кредитним договором має передувати направлення кредитодавцем позичальнику письмової вимоги про дострокове повернення кредиту і отримання позичальником такої вимоги, оскільки в кредитному договорі сторони передбачали, що обов`язок з дострокового повернення кредиту у позичальника виникає після отримання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Враховуючи, що кредит надавався на споживчі цілі, строк його повернення не настав на час звернення з позовом до суду (дата повернення кредиту - 14 вересня 2026 року), в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження отримання позичальником [PERSON] досудової вимоги про дострокове повернення кредиту, тому відсутні підстави для дострокового стягнення усієї суми кредиту. Отже, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором за період з 15 вересня 2021 року по 01 травня 2024 року, яка відповідно до вказаного розрахунку становить 39 246,98 грн, з яких: 35011,20 грн - прострочена сума заборгованості; 4235,78 грн - нараховані відсотки на прострочену суму заборгованості. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до платіжної інструкції кредитного переказу коштів № 24443325 від 21 травня 2024 року позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 8286,40 грн. Виходячи з того, що позивачем сплачено судовий збір в сумі 8286,40 грн, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в розмірі 588,70 грн виходячи розрахунку ( 39 246,98 Х 8286,40 : 552426,88). Враховуючи вищенаведене, ст. 525, 526, 527, 530, 549, 551, 599, 610, 612, 1048, 1049, 1050 та 1054 ЦК України, та

Outcome: partial