Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-30 00:00:00

06.08.2025 до Корабельного районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] та [PERSON] , подана їх представником - адвокатом Островською О.В. У позовній заяві позивачі просили встановити факт невиконання сімейного обов`язку [PERSON] у шлюбі з [PERSON] у період з 30.08.2022 до 03.06.2024 та усунути дружину військовослужбовця [PERSON] , який загинув [INFO] під час захисту Батьківщини, актовий запис № 1408 від 11.06.2024, [PERSON] , від права на отримання та виплати одноразової грошової допомоги родинам загиблим при виконанні обов`язків під час проходження військової служби у східних регіонах України або участі в організації надання допомоги учасникам військових дій в східних регіонах України. Ухвалою судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.09.2024 позовна заява була залишена без руху, а позивачам встановлено строк для усунення її недоліків. 03.10.2024 до суду надійшла заява представника позивачів адвоката Островської О.В. про усунення недоліків позовної заяви, одночасно з якою була подана уточнена позовна заява. В уточненій позовній заяві позивачі просили усунути дружину військовослужбовця [PERSON] , який загинув [INFO] під час захисту Батьківщини, актовий запис № 1408 від 11.06.2024, [PERSON] , від права на отримання та виплати одноразової грошової допомоги родинам загиблим при виконанні обов`язків під час проходження військової служби у східних регіонах України або участі в організації надання допомоги учасникам військових дій в східних регіонах України. В обґрунтування позову зазначали, що їх син, старший солдат [PERSON] проходив службу у військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України та [INFO] загинув. Після загибелі сина позивачі, як його батьки, звернулися до військової частини [NUMBER] із заявами про виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022. Позивачам стало відомо, що дружина загиблого - відповідач [PERSON] звернулася з такою ж заявою. Вважають, що не зважаючи на те, що [PERSON] зазначена як дружина загиблого, її необхідно усунути від права на отримання вказаної допомоги, оскільки подружжя припинило стосунки ще у травні 2023 року та проживали за різними адресами. 20.05.2024 [PERSON] звернувся до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовом про розірвання шлюбу. Зазначив у позовній заяві, що подружжя не перебуває у шлюбних відносинах більше року і ухвалою судді у вказаній справі було відкрито провадження. Після загибелі [PERSON] відповідачка у соціальних мережах неодноразово підтверджувала факт відсутності шлюбних відносин між нею та [PERSON] . З огляду на таке, позивачі вважають, що є підстави для усунення відповідачки від отримання грошової допомоги, пов`язаної із загибеллю військовослужбовця. Посилаючись на викладене, просили позов задовольнити. Ухвалою судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 08.10.2024 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.10.2024 за клопотанням представників позивачів до участі у розгляді справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, залучені військова частина [NUMBER] Національної гвардії України та Міністерство оборони України. Третім особам встановлено строк для подання пояснень по суті позову. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 30.10.2024 постановлено до вирішення по суті цивільної справи № 488/3371/24 забезпечити позов шляхом заборони Міністерству оборони України вчиняти дії щодо нарахування та виплати [PERSON] одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю [PERSON] , старшого солдата військової частини [NUMBER] Національної гвардії України. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25.11.2024 закрито підготовче провадження у справі, вирішені клопотання, заявлені під час підготовчого провадження, та справа призначена до розгляду по суті. Під час судового розгляду позивачі та їх представник підтримали вимоги позовної заяви в редакції, яка надійшла до суду 03.10.2025 та просили усунути відповідачку від права на отримання та виплату одноразової грошової допомоги родинам загиблих при виконанні обов`язків під час проходження військової служби у східних регіонах України або участі в організації надання допомоги учасникам військових дій в східних регіонах України. Просили позов задовольнити. Представник третьої особи військової частини [NUMBER] Національної гвардії України подав клопотання про розгляд справи без участі представника військової частини. Третя особа Міністерство оборони України пояснення по суті позовних вимог не подавало. Відповідачка [PERSON] у судові засідання не з`являлася. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлялася своєчасно і належним чином, у тому числі, шляхом розміщення судового виклику в оголошеннях на офіційному веб-сайті судової влади України. У позовній заяві останнім відомим місцем проживання відповідача позивачі зазначили адресу: [ADDRESS] . Будь-яке інше місце проживання відповідача судом встановлено не було, оскільки ні Єдиний державний демографічний реєстр України, ні відділ обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Миколаївській області не містять інформацію щодо зареєстрованого місця проживання [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. 25.09.2025 [PERSON] ознайомилася з матеріалами цієї цивільної справи, однак жодної адреси у заяві про ознайомлення з матеріалами справи не зазначила. Правом подати відзив на позовну заяву не скористалася. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без повідомлення причини, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Враховуючи, що позивачі не заперечували проти розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення у справі. Заслухавши пояснення позивачів, допитавши свідків, дослідивши письмові та інші докази у справі, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є батьками загиблого [PERSON] , [INFO] . Вказане підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.12.1994, свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] від 25.03.2011. 30.08.2022 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , складено актовий запис № 608. У шлюбі дружина змінила прізвище на « [PERSON] ». Згідно із сповіщенням сім`ї від 04.06.2024 та 05.06.2024 старший солдат [PERSON] зник безвісти 04.06.2024 на околиці н. п. Мала Токмачка Запорізької області, а [INFO] здійснена евакуація тіла загиблого. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] у селі Мала Токмачка Пологівського району Запорізької області (актовий запис № 1408 від 11.06.2024). Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18.07.2025 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України закрито провадження у цивільній справі № 488/2019/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. У судовому засіданні позивачі пояснили, що подружнє життя їх сина та відповідачки не склалося і у травні 2023 року вони припинили проживати як подружжя, не вели спільне господарство. Причиною цього стала поведінка відповідачки, яка не завжди відповідала нормам моралі, її відверта неповага до інституту сім`ї. Вказували, що відповідачка не піклувалася про чоловіка, не підтримувала його, а натомість вчиняла сварки, не ночувала вдома, зустрічалася з іншими чоловіками. Зазначали, що у шлюбі з відповідачкою [PERSON] був пригніченим через постійні сварки та конфлікти з дружиною. Внаслідок чого, [PERSON] не міг зосередитися на виконанні службових обов`язків. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] припинили спільно проживати у травні 2023 року. [PERSON] , сержант підрозділу, в якому проходив службу [PERSON] , пояснив, що радив йому розлучатися, оскільки постійно був свідком, коли подружжя [PERSON] сварилося у телефонних розмовах. Характер [PERSON] у шлюбі змінився, він став нервовим, сумним, плаксивим. Свідок помічав синці і садна на тілі [PERSON] після повернення з дому. Свідок [PERSON] , чоловік [PERSON] , пояснив, що після реєстрації шлюбу [PERSON] та його дружина жили з ними, а потім [PERSON] орендував для них квартиру. При цьому відповідачка у той час, коли [PERSON] заступав на чергування, теж йшла з дому розважатися, зловживала спиртними напоями, неодноразово створювала конфліктні ситуації. Викладене підтвердив і свідок [PERSON] . Фактичне припинення шлюбних відносин між подружжям знайшло своє підтвердження і в досліджених у судовому засіданні відеозаписах зі сторінок відповідачки у соціальних мережах, розміщених після загибелі [PERSON] , у яких відповідачка підтвердила факт відсутності шлюбних відносин між нею та [PERSON] за його життя, наявність неприязних стосунків між ними та наявність у відповідачки стосунків з іншим чоловіком. Наявність конфліктів між подружжям підтверджується і постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.12.2023 у справі № 490/11529/23, якою провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності закрите за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Про наявність сварок подружжя зазначено і в постанові Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.01.2024 у справі № 487/8074/23, якою провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд дійшов такого висновку. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 16 ч.2 п. 1 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права або усунення від такого права. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. За змістом статей 4, 265 ЦПК України позов може бути задоволений лише у випадку встановлення факту порушення, не визнання або оспорення відповідачем (відповідачами) прав, свобод чи інтересів позивача. Якщо такого факту не встановлено, позов не підлягає задоволенню. Згідно з пунктом 3 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право має бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України). Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого статтею 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». У преамбулі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вказано, що цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби. За правилами статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті, серед яких: діти, вдова (вдівець), батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи , якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті). Пунктом 2 постанови Кабінету України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» № 168 від 28.02.2022 встановлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000,00 грн., яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян рф або республіки білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Відповідно до частини 3 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України з урахуванням такого: розмір одноразової грошової допомоги, що виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, у тому числі під час перебування у полоні (крім військовослужбовців, які добровільно здалися у полон), становить 15 мільйонів гривень. Таке положення, згідно з редакцією Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо окремих питань виплати одноразової грошової допомоги» № 4546-IX від 16.07.2025, застосовується з 24.02.2022. Згідно із частиною 2 статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 (в редакції Закону України № 3515-ІХ від 09.12.2023 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги») одноразова грошова допомога не призначається особі, яка умисно позбавила життя чи вчинила замах на особу (осіб), яка (які) має (мають) відповідно до цього Закону право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або притягалася до адміністративної чи кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення щодо загиблої (померлої) особи, за рішенням суду, яке набрало законної сили. У призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги може бути відмовлено або її виплата припинена чи призупинена особі, щодо якої рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено факт ухиляння від виконання обов`язку щодо утримання загиблої (померлої) особи за її життя. Між тим, виплата/невиплата одноразової грошової допомоги не ставиться в залежність від визнання дружини такою, що ухиляється від виконання своїх обов`язків у шлюбі. Згідно зі ст. 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. У частині дев`ятій статті 10 ЦПК України зазначено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права розглядаються в загальній теорії права як засоби заповнення прогалин у законодавстві шляхом їх усунення чи подолання. Прогалини у законодавстві ускладнюють регулювання відповідних суспільних відносин через відсутність у законодавчому акті нормативного припису (норми права), що безпосередньо спрямований на їх врегулювання. Аналогія закону - це поширення в процесі правозастосування на конкретні неврегульовані правом життєві відносини чинності норм права, які регулюють відносини, які є подібними тим, що потребують урегулювання в рамках цієї галузі права за найсуттєвішими ознаками. Аналогія права - це застосування до конкретних відносин загальних засад і сенсу законодавства у разі відсутності норм права, що регулюють подібні за найсуттєвішими ознаками відносини. Це означає, що юридично справа вирішується на основі принципів права, таких, як справедливість, гуманізм, юридична рівність тощо, що переважно закріплені у відповідних статтях Конституції України або загальних положеннях законодавчих актів. Якщо суд виявив прогалину у законодавстві в процесі правозастосування, він зобов`язаний використовувати такі оперативні засоби її подолання, як аналогія закону чи аналогія права з метою вирішення конкретної юридичної справи. Зазначений обов`язок суду випливає з приписів частини десятої статті 10 ЦПК України, якими визначено, що забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 2-591/11 викладено такі правові висновки: Необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону. Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово застосовувала аналогію у процесуальному праві, зокрема у постановах від 26.06.2019 у справі № 905/1956/15 (провадження № 12-62гс19, пункт 6.27), від 27.11.2019 у справі № 629/847/15-к (провадження № 13-70кс19), від 16.06.2020 у справі № 922/4519/14 (провадження № 12-34гс20, пункт 6.19), від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12 (провадження № 13-73кс19, пункт 28), від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20, пункт 105). Саме застосування аналогії у процесуальному праві в певних випадках дає змогу ухвалити справедливе рішення. Наприклад, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 905/1956/15 (провадження № 12-62гс19, пункт 6.27) застосування аналогії дозволило замінити одного відповідача двома, що і забезпечило справедливість постанови. Тому відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії. Отже, застосування судом аналогії закону можливе лише у разі, якщо є прогалина у законодавстві, тобто є суспільні відносини, які відносяться, зокрема до сфери процесуального права, проте ці відносини не врегульовані жодним чином нормами процесуального права. Водночас, відсутність в чинному законодавстві врегулювання питання виплати чи невиплати одноразової грошової допомоги родинам загиблих при виконанні обов`язків піж час проходження військової служби в східних регіонах України або участі в організації надання допомоги учасникам військових дій в східних регіонах України особі, яка ухилялась від виконання обов`язку дружини стосовно загиблого, є підставою для застосування в даному випадку аналогії права. Відповідно ст. 3 Сімейного Кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. У частині 1 ст. 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч. 1 ст. 36 СК шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Стаття 55 СК України визначає обов`язок подружжя турбуватися про сім`ю. Норми цієї статті визначають, що: - д ружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; - чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері; - дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька; - дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній; - дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Частиною 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до норм статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з нормами параграфу 1 Глави 5 «Докази та доказування» ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності, достатності. Докази, досліджені судом, у своїй сукупності доводять, що відповідачка умисно ухилялася від виконання обов`язку подружжя турбуватися про сім`ю, визначеного у ст. 55 СК України, а наявність у суді справи за позовом [PERSON] про розірвання шлюбу з відповідачкою свідчить про волевиявлення останнього до припинення шлюбних відносин і таке право [PERSON] не зміг реалізувати у повному обсязі, оскільки загинув. При цьому, відповідачка, яка була обізнана про наявність спору між батьками загиблого та нею щодо права на виплату одноразової грошової допомоги, не скористалася ні правом подати відзив на позовну заяву із викладенням заперечень щодо заявлених вимог, ні правом подати докази, які б спростовували твердження позивачів. На переконання суду, зважаючи на те, що одноразова грошова допомога у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, це не просто одноразова виплата, а важливий інструмент соціального захисту родини загиблого воїна, що допомагає їм впоратися з наслідками втрати, матеріали справи містять достатньо доказів на підтвердження того, що відносно відповідачки ці засади не можуть бути застосовані, оскільки її дій в шлюбі не відповідали вимогам ст. 55 СК України. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За такого з відповідачки на користь позивачів належить стягнути понесені ними витрати на оплату судового збору.

Outcome: approved