Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (надалі позивач) звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою про стягнення заборгованості з [PERSON] (надалі відповідач) за кредитним договором №1002097029701 від 17.02.2022 у розмірі 135 462,59 грн та стягнення судових витрат у розмірі 2 422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 17 лютого 2022 року на підставі кредитного договору № 1002097029701 відповідачу видано кредит у сумі 100 000,00 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 03.03.2024 складає 135 462,59 грн, з яких: 87 604,75 грн - заборгованість за кредитом; 47 844,80 грн - заборгованість по комісії; 13 04 грн - заборгованість по процентам. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовною заявою. 30.04.2024 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.11.2024 року позов Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задовольнено в повному обсязі. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором № 1002097029701 від 17.02.2022, станом на 03.03.2024 у розмірі 135 462,59 грн, з яких: 87 604,75 грн - заборгованість за кредитом; 47 844,80 грн - заборгованість по комісії; 13,04 грн - заборгованість по процентам. 20.03.2025 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла заява представника відповідача [PERSON] , адвоката Компанієць С. В., про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.11.2024 року по справі № 638/7395/24 за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. 21.03.2025 року цивільна справа № 638/7395/24 за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості витребувана з канцелярію суду. Матеріали цивільної справи надійшли в провадження судді Щепіхіної В. В. 22.03.2025 року. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.03.2025 року вказану заяву залишено без руху, встановлено заявнику п`ятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання копії ухвали про залишення заяви без руху. 28.03.2025 року від представника відповідача до суду надійшла заява, відповідно до якої останній усунув всі недоліки зазначені в ухвалі Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.03.2025 року. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.04.2025 року поновлено [PERSON] строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.11.2024 року по справі № 638/7395/24 за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, відкрито провадження у справі та призначено розгляд заяви про перегляд заочного рішення в судовому засіданні, повідомлено сторін по справі по дату, час та місце проведення судового засідання. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.04.2025 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.11.2024 року по справі № 638/7395/24 за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Скасовано заочне рішення, ухвалене 20.11.2024 року Дзержинським районним судом міста Харкова по цивільній справі № 638/7395/24 за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості.Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання та призначено судове засідання у справі. 22.04.2025 року від представника відповідача [PERSON] , адвоката Компанієць С. В., до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що відповідно до позовної заяви 17.02.2022 року між позивачем та відповідачем було підписано кредитний договір № 1002097029701 про надання відповідачу кредитних коштів у розмірі 100 000 грн. На підтвердження вказаного до позовної заяви додано копію заяви № 1002097029701 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 17.02.2022 року. Відповідно до п. 9 Заяви № 1002097029701 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 17.02.2022 року визначено наступний спосіб надання споживчого кредиту на загальні споживчі цілі, а саме: «банківський переказ, переказ на рахунок [NUMBER] , в АТ «ПУМБ», код отримувача 2542300881, Отримувач Д?яченко Ірина Володимирівна.». Крім того, при обранні способу надання споживчого кредиту на загальні споживчі цілі шляхом банківського переказу відповідач уповноважив Банк здійснити переказ суми споживчого кредиту з цільовим призначенням на загальні споживчі цілі за реквізитами, зазначеними при визначенні способу надання споживчого кредиту на загальні споживчі цілі. Натомість, до позовної заяви позивачем не додано жодного належного, допустимого та достатнього доказу на підтвердження фактично надання позивачем грошових коштів відповідачу у розмірі та у спосіб, обумовлений у заяві № 1002097029701 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 17.02.2022 року. Представник відповідача вважає, що позивачем не доведено фактичну передачу грошових коштів відповідачу у сумі та у спосіб обумовлений заявою № 1002097029701 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 17.02.2022 року, у зв?язку з чим у відповідача не могло виникнути заборгованості за кредитним договором - заявою №1002097029701 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 17.02.2022 року. Представник відповідача зазначає, що позивач у своїх позовних вимогах, окрім заборгованості за кредитом у розмірі 87 604,75 грн (видачу якого позивач не підтвердив належними, достатніми та достовірними доказами), просив стягнути ще заборгованість за комісією у розмірі 47 844,8 грн. Натомість, як зазначає представник відповідача, положення п.5 Заяви № 1002097029701 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 17.02.2022 року (кредитного договору) є нікчемними з огляду положення ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування». Представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Представник відповідача Компанієць С. В. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовної заяви на підставах, викладених у відзиві на позовну заяву. Крім того, просив стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановив наступне. 17.02.2022 року [PERSON] звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № 1002097029701 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Підписанням цієї заяви відповідач беззастережно підтвердила особисто, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» в повному обсязі. Також, зазначена заява містить прохання відповідача надати їй кредит у розмірі 100 000,00 грн строком на 36 місяців, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,22 %, розмір процентної ставки 0,01 % річних, спосіб надання споживчого кредиту - переказ на рахунок [NUMBER] . Також зазначено, що реквізити для погашення заборгованості за споживчим кредитом: рахунок № [NUMBER] . Також, 17.02.2022 відповідачем шляхом проставлення підпису особисто було підписано паспорт споживчого кредиту, який має графік повернення кредиту, строк кредитування, суму кредиту та розмір процентної ставки і щомісячної комісії за обслуговування кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Зокрема, приписами ст.634 ЦК України передбачена можливість сторін укласти договір приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах. Такий договір може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору про надання банківських послуг, суд дійшов висновку про те, що він містить в собі елементи як договору банківського рахунку так і кредитного договору, тобто має правову природу змішаного договору. Відносини, пов`язані з укладанням та виконанням договору банківського рахунку, регулюються параграфом 1 глави 72 ЦК України. Так, статтею 1066 ЦК України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (стаття 1067 ЦК України). Відповідно до ч.1 та ч.2 статті 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Відносини, пов`язані з укладанням та виконанням кредитного договору регулюються параграфом 2 глави 71 ЦК України. Так, відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. На підтвердження факту надання кредиту та користування кредитними коштами банком до позовної заяви долучено платіжну інструкцію №TR.56064907.38533.8810 від 18.02.2022 року (арк. с. 57 Т. 1), з якої вбачається платник [PERSON] , надавач платіжних послуг платника АТ «ПУМБ» [NUMBER] , отримувач [PERSON] , надавач платіжних послуг отримувача АТ «ПУМБ» [NUMBER] , сума 100 000,00 грн, призначення платежу надання кредитних коштів за договором № 1002097029701 від 17.02.2022 року за позикою [PERSON] . Тобто, на рахунок, який був зазначений в заяві для погашення заборгованості за споживчим кредитом, була перерахована відповідна сума коштів. Також, позивачем надано виписку/особовий рахунок [PERSON] по рахункам [NUMBER] , [NUMBER] з 17.02.2022 року по 03.03.2024 року, з якої вбачається, що 18.02.2022 року на рахунок [NUMBER] зараховано кредитні кошти в розмірі 100 000,00 грн за договором № 1002097029701 від 17.02.2022 року за позикою [PERSON] . Крім того, представником відповідача надано виписку/особовий рахунок [PERSON] з 17.02.2022 року по 28.02.2025 року по банківському рахунку [NUMBER] , з якої також вбачається, що з вказаного рахунку 18.02.2022 року на рахунок [NUMBER] зараховано кредитні кошти в розмірі 100 000,00 грн за договором № 1002097029701 від 17.02.2022 року за позикою [PERSON] , що відповідає умовам договору, які зазначені в п. 9 Заяви № 1002097029701 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Таким чином, позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав можливість відповідачу розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1002097029701 від 17.02.2022 року [PERSON] станом на 03.03.2024 має заборгованість у розмірі 135 462,59 грн, з яких: 87 604,75 грн - заборгованість за кредитом; 47 844,80 грн - заборгованість за комісією; 13,04 грн - заборгованість за процентами. Статтею 1049 ЦК України передбачений обов`язок позичальника повернути позику позикодавцеві (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за користування. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі. Відповідач, всупереч умов кредитного договору, не здійснює належним чином платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, комісії, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 525 Цивільного кодексу України перебачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся з письмовою вимогою (повідомленням) Вих. № КНО-44.2.2/137 від 03.03.2024 року до [PERSON] , в якій вимагав виконати зобов`язання перед банком щодо погашення заборгованості в загальному розмірі 135 462,59 грн протягом 30 днів з моменту отримання цього листа. Під час розгляду справи встановлено, що кредитний договір № 1002097029701 від 17.02.2022 підписано відповідачем та містить інформацію про суму кредиту, мету кредиту, умови та порядок видачі, строк їх повернення, погашення, розмір відсоткової ставки (річної), сторони досягли домовленості з усіх істотних умов договору, на момент укладення договору позичальник не заявляв додаткових вимог щодо умов кредитного договору та в подальшому частково виконував його умови, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним й відповідало їхній внутрішній волі. Однак, отримавши від банку кошти в кредит в розмірі 100 000,00 грн, в порушення умов виконання кредитного договору [PERSON] , свої зобов`язання по поверненню кредиту і сплаті процентів за користування грошима належним чином не виконала. [PERSON] отримувала кредитні кошти та частково виконувала зобов`язання щодо їх повернення, що підтверджується виписками по рахунках, які є первинними документами та підтверджують здійснені по банківському рахунку операції. Таким чином, матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач отримала кредит за договором № 1002097029701 від 17.02.2022 року, проте, не виконала взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, отримані в кредит кошти в повному обсязі не повернула, тому наявні підстави для стягнення з неї на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 87 604,75 грн відповідно до наданого та перевіреного судом розрахунку. Посилання представника відповідача на те, що кошти були зараховані не на той рахунок, який передбачено договором, суд відхиляє, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме наданою представником відповідача випискою/особовим рахунком [PERSON] з 17.02.2022 року по 28.02.2025 року, з якої також вбачається, що 18.02.2022 року на рахунок [NUMBER] (отримувач [PERSON] ) зараховано кредитні кошти в розмірі 100 000,00 грн за договором № 1002097029701 від 17.02.2022 року за позикою [PERSON] . Тобто, кредитні кошти зараховані на той рахунок, який визначила сама відповідач у своїй заяві № 1002097029701 і на який вона уповноважила банк здійснити переаз суми споживчого кредиту. Крім того, сторони в кредитному договорі № 1002097029701 від 17.02.2022 року погодили, що за користування кредитними коштами процентна ставка в розмірі 0,010% річних. Тобто, сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами. Згідно розрахунку відсотки нараховані за період користування кредитом з 17.02.2022 року по 03.03.2024 року, тобто в межах строку кредитування, і складають 13,04 грн. Тому, наявні правові підстави для стягнення не тільки тіла кредиту, а також заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 13,04 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Що стосується нарахування комісії, суд зазначає наступне. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частини першої, другої та п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини 1\~статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною 2\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст.\~1\~та ч. 2 ст.\~8 Закону України «Про споживче кредитування»\~Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49\~затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж\~постановою визнано такою, що втратила чинність,\~постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог\~Закону України «Про споживче кредитування»\~та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування»\~розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування»\~після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 5\~ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.\~11, ч. 5 ст.\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що: «у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та ч. 2\~ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.\~11, ч. 5 ст.\~12 Закону України «Про споживче кредитування». З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням та комісії за обслуговування кредиту, банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються [PERSON] та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості. Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.\~11, ч. 5 ст.\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23. Виходячи з наведеного вимоги АТ «ПУМБ» щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за комісією в розмірі 47 844,80 грн задоволенню не підлягають. Таким чином, стягненню з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» підлягає заборгованість за кредитним договором в розмірі 87\~617,79 грн (87 604,75 грн тіло кредиту + 13,04 грн відсотки). Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями частин 1 та 3 статті 83 ЦПК України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги АТ «ПУМБ» задоволено частково на 64,61%, відтак, відповідно до вимог ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] на пористь АТ «ПУМБ» підлягає стягненню частина сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду, пропорційно до суми задоволених судом вимог у розмірі 1 567,05 грн. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Вирішуючи питання про відшкодування відповідачу судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду цієї справи, суд враховує вимоги ч.ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України, якими передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З аналізу означених положень процесуального права суд робить висновок, що на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу необхідно суду надати такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Згідно ч. 8\~ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 4,5 ст. 137 ЦПК України). Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). 03.03.2025 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір № 03/03 про надання правничої допомоги. У вказаному договорі визначено загальний предмет договору та загальні формулювання правової допомоги, яка надається адвокатом. Відповідно до п. 3.1. вказаного договору вартість надання юридичних послуг становить 6 000,00 грн. Згідно акту надання до договору про надання правничо допомоги № 03/03 від 16.04.2025 року, складеним Компанієць С. В. та Д`яченко І. В., виконавець виконав, а замовник прийняв наступні послуги: складання клопотання про ознайомлення з матеріалами судової справи (1 год.); фактичне ознайомлення та правовий аналіз матеріалів судової справи (5 год.); складання заяви про перегляд значного рішення (3 год.); участь в судових засіданнях (орієнтовно 6 год.); складання заяви про закриття виконавчого провадження (1 год.). Як вбачається з виписки за період 18.04.2025 року [PERSON] сплатила адвокату Компанієць С. В. 6 000,00 грн за договором № 03/03 від 03.03.2025 року. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста\~статті 137 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 59 Конституції України\~кожен має право на професійну правничу допомогу. За вимогами\~ст. 15 ЦПК України\~учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Наведена правова позиція є чинною і станом на день ухвалення судом рішення у справі №711/10120/24, доказом чому є постанова Верховного Суду від 15.01.2025 у справі №386/136/21 (провадження № 61-10886св24). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до\~ЦПК України\~законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої\~статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і такими нормами\~ЦПК України. Відповідно до частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої\~статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності». У Постанові ОП КГС ВС від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зазначено, що у розумінні положень частини п`ятої статті 141 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі № 275/150/22 вказав, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони. Відповідач АТ «ПУМБ» заяву про зменшення витрат на професійну правничу допомогу не надав. У зв`язку із дослідженими письмовими доказами на підтвердження надання позивачу правничої допомоги у конкретній цивільній справі, суд констатує, що представником відповідача надано належні та допустимі докази на підтвердження факту надання відповідного виду правничої допомоги. Суд також погоджується з представником відповідача, що вартість правничої допомоги в розмірі 6 000,00 грн є співмірною зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою та ціною позову, окрім роботи по складанню заяви про закриття виконавчого провадження, щодо якої відсутнє підтвердження, що вона стосується даної справи. Водночас, положеннями п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема,\~у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зазначено, що відшкодування позивачу судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу, підлягає пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі № 283/2791/19 (провадження № 61-17477св20), від 21 квітня 2021 року у справі № 705/2550/16-ц (провадження № 61-17349св20). З огляду на те, що позивачем заявлено вимогу про стягнення із відповідача заборгованості у розмірі 135 462,59 грн, проте судом позовні вимоги АТ «ПУМБ» задоволено частково (64,69 % від ціни позову), тому з позивача на користь відповідача,

Outcome: partial