Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 10.07.2025 за підсудністю з Шевченківського районного суду м. Чернівці до Хотинського районного суду Чернівецької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23.09.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 29418-09/2024, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу фінансовий кредит в розмірі 15 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначені умовами кредитного договору. Відповідач, у свою чергу, не виконав умов кредитного договору. 23.12.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та ТОВ «Стар Файненс Груп» було укладено договір факторингу № 23122024, відповідно до умов якого право вимоги зокрема за договором № 29418-09/2024 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». Станом на дату звернення до суду з позовною заявою заборгованість відповідача перед позивачем становить 36 300 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту 15 000 грн, заборгованість за відсотками 13 800 грн, заборгованість за неустойкою 7 500 грн. Враховуючи вище викладене, представник позивача просить суд стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором № 29418-09/2024 від 17.08.2024 р. у розмірі 36 300 грн. 00 коп. Крім цього, просив суд стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн. Від відповідача [PERSON] відзив на позовну заяву до суду не надходило. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Хотинського районного суду від 14 липня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у судове засідання. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 08.09.2025 року призначено судове засідання у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Витребувано від АТ «Ощадбанк» інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: чи належить банківська карта з прихованим номером № [NUMBER] [PERSON] ; чи була успішною транзакція здійснена 23.09.2024 року о 17:45 год. на банківську карту № [NUMBER] в сумі 15000 гривень, з призначенням платежу «Зарахування 15000 грн на карту № [NUMBER] ; якщо так, то чи були зараховані грошові кошти за цією транзакцією на відповідний рахунок власника банківської карти № [NUMBER] ; чи проводилась верифікація власника банківської карти № [NUMBER] . На виконання ухвали суду від 08.09.2025 судом 22.09.2025 одержано від АТ «Ощадбанк» інформацію щодо здійснених операцій по карті № [NUMBER] , яка відкрита на ім`я [PERSON] по надходженню грошових коштів в сумі 15 000,00 грн. Представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» - Усенко М. І. Надіслав заяву в якій просить про проводити розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причину неявки не повідомив, відзив на позов не подав, з будь-якими заявами і клопотаннями до суду не звертався, хоча про місце, дату та час судового засідання двічи повідомлявся належним чином шляхом направлення рекомендованого поштового відправлення на зареєстроване місце проживання на 23.09.2025 року на 11.00 год., на 21.10.2025 року на 14.00 год, а також на 04.11.2025 на 11.30 год, але судова повістка не вручена у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Пунктом 99-1 «Правил надання послуг поштового зв`язку», затверджених постановою КМ України від 5 березня 2009 р. № 270, установлено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду. Отже, відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається, що судова повістка відповідачу вручена. Згідно з ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням того, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, не з`явився у судове засідання, не подав відзив на позов, до того ж, інформація щодо часу розгляду даної справи розміщена на офіційному веб-сайті судової влади України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, по наявним в справі матеріалам. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, судом встановлено, що 23.09.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 29418-09/2024, відповідно до умов якого, відповідач отримав грошові кошти в розмірі 15 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності на строк 120 днів зі сплатою відсотків у розмірі 0,80% за день користування кредитними коштами. Згідно з п.1.6 договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта на реквізити платіжної картки № [NUMBER]. Договір, паспорт споживчого кредиту та додаток до договору №1 підписані [PERSON] електронним підписом [NUMBER] . Згідно довідки про ідентифікацію ТОВ «Стар Файненс Груп» [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , отримав одноразовий ідентифікатор для підписання договору W3346. Відповідно до повідомлення ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на виконання договору на переказ коштів ФК-П-2022/02-3 від 22.02.2022 компанією було успішно перераховано 23.09.2024 на платіжну картку клієнта № [NUMBER] кошти у розмірі 15 000,00 грн. Згідно з інформацією, наданою АТ «Ощадбанк» на виконання ухвали суду від 08.09.2025, на ім`я [PERSON] у банку було емітовано картку № [NUMBER] , на яку 23.09.2024 здійснено переказ коштів у сумі 15 000,00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 23.12.2024 за [PERSON] нарахована заборгованість у розмірі 36 300,00 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту 15 000,00 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом 13 800,00 грн, заборгованість за неустойкой 7 500,00 грн. 23.12.2024 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу №23122024,відповідно доумов якогодо ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] задоговором № 29418-09/2024 від 23.09.2024, що підтверджується змістом акт прийому-передачі реєстру боржників від 23.12.2024 та витягу з реєстру боржників. Таким чином, за встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд доходить висновку про укладеність договору про надання фінансового кредиту № 29418-09/2024 від 23.09.2024 між [PERSON] та ТОВ «Стар Файненс Груп». Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується перерахунок коштів [PERSON] в сумі 15 000,00 грн. Із розрахунку заборгованості вбачається заборгованість за тілом кредиту у розмірі 15 000,00 грн, заборгованість за відсотками 13800,00 грн. Відсотки за користування кредитними коштами нараховувалися у межах строку дії договору за відсотковою ставкою, яка погоджена сторонами договору. Таким чином в підписаній відповідачем пропозиції чітко визначені сума кредиту, відсотки за користування кредитними коштами, отже між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами статті 204 ЦК України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, згідно зі статтею 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 ЦК України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Дослідженні судом письмові докази підтверджують укладення відповідачем кредитного договору та отримання ним кредитних коштів, а також неналежне виконання ним умов договору. Розрахунок заборгованості підтверджують існування заборгованості, зазначеної у позовній заяві, які відповідачем не спростовані жодними доказами. Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з приводу виконання зобов`язання щодо кредитної заборгованості, які врегульовані нормами Глави 71 Цивільного кодексу України. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Закон України «Про електронні довірчі послуги» (надалі Закон) визначає правові та організаційні засади надання електронних довірчих послуг, у тому числі транскордонних, права та обов`язки суб`єктів правових відносин у сфері електронних довірчих послуг, порядок здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог законодавства у сфері електронних довірчих послуг, а також правові та організаційні засади здійснення електронної ідентифікації. Електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис. Закон України «Про електронну комерцію» - визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Частиною третьою статті 11 Закону встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частиною дванадцятою статті 11 Закону України «Про електронні довірчі послуги» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п. 10.1. Договору цей договір набирає чинності з дати отримання кредитодавцем у інформаційній системі кредитодавця від позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником від кредитодавця на номер телефону позичальника, вказаний при реєстрації у інформаційній системі кредитодавця. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах(у тому числі електронних),у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Одним із видів договорів є договір приєднання, яким, відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим, Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг Банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За ст. 641 ЦК України, про позицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Згідно положень ст. 644 ЦК України, якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття. Якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений, - протягом нормально необхідного для цього часу. За ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом зазначається, що за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора на веб-сайті ТОВ «Стар Файненс Груп», який [PERSON] отримав на свій фінансовий номер телефону [NUMBER] , підписано (акцептовано) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), заявку на отримання кредиту, графік платежів, підтверджено укладення кредитного договору, отже кредитний договір № 29418-09/2024 від 23.09.2024 укладено відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Істотні умови договору такі як сума кредиту, строк, процентна ставка та відповідальність за невиконання/неналежне виконання зобов`язання погоджено в Заявці до Договору, яка містить електронний підпис [PERSON] одноразовим ідентифікатором W3346. Тобто у підписаній відповідачем заяві про укладення кредитного договору чітко зазначені умови кредитного договору, строк кредиту, відсоткова ставка, дата повернення кредиту, комісія пов`язана із наданням кредиту, розмір неустойки за невиконання /неналежне виконання зобов`язання. За загальними умовами вказаного договору позичальник [PERSON] отримав кредитні кошти на умовах платності користування та зобов`язався повернути кредитні кошти, сплатити відсотки за користування коштами та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, що відповідає положенням ст. 1055 ЦК України. Згідно ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість [PERSON] за договором № 29418-09/2024 від 23.09.2024 становить 36 300,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 15 000,00 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом 13 800,00 грн, заборгованість за неустойкой 7 500,00 грн. Відповідачем не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості. Відповідач не надав суду доказів щодо виконання зобов`язань в частині повернення грошових коштів. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Перевірка достовірності доказів проводиться судом у процесі дослідження доказів. Суд визнає достовірними докази, якщо за результатами перевірки та дослідження цих доказів підтверджується правильність відомостей, які в них містяться. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Отже, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості за кредитом (основним боргом) в розмірі 15000,00 грн. є обґрунтованими. Також судом перевірено розмір нарахованих відсотків за користування кредитом, які відповідають умовам договору та статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Щодо вимог про стягнення неустойки суд виходить з наступного . Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 18 Розділу Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який неодноразово продовжувався, востаннє указом Президента України від 20.10.2025 строком на 90 діб, починаючи з 05.11.2025. Суд відхиляє доводи представника позивача про можливість нарахування неустойки відповідно до норм Закону України «Про споживче кредитування» в період дії в Україні воєнного стану, оскільки до даних правовідносин слід застосовувати норму пункту 18 Розділу Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, як пріоритетну норму права, відповідно до якої позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, а не положення Закону України «Про споживче кредитування», в частині можливості здійснювати нарахування неустойки. Умовами кредитного договору встановлено, що неустойка у розмірі 100,00 грн. нараховується за кожен день невиконання чи неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного чи неналежно виконаного зобов`язання. Позивачем нарахована неустойка в розмірі 7 500,00 грн., що суперечить наведеним положенням пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України. Таким чином позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] неустойки в розмірі 7 500,00 грн. є необґрунтованими з вищевказаних підстав і задоволенню не підлягають. З урахуванням наведених вище вимог закону, досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр», про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 28 800,00 грн., з яких: 15 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 13 800,00 грн. - заборгованість за відсотками. В решті частині щодо стягнення неустойки в сумі 7 500,00 грн. відмовити. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (84,94%). При розподілі судових витрат по оплаті судового збору, суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено всього на суму 36 300,00 грн., а задоволено 28 800,00 грн., тобто на 79,34 % (28 800,00 грн х 100 % /36 300,00 = 79,34 % ). А саме, позовні вимоги задоволені на 79,34%, - 2 422,40 грн. (ставка судового збору, що підлягала сплаті за подання позову, з врахуванням понижуючого коефіцієнту 0,8) х 79,34% = 1 921,93 грн. судового збору за розгляд справи в суді, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім цього, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 7000 гривень. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При вирішенні питання щодо відшкодування витрат, понесених позивачем ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» на професійну правову допомогу, суд дійшов наступного. Відповідно до частин першої та третьої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з положеннями частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (частина третя статті 137 ЦПК України). Відповідно до частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У рахунок стягнення витрат на професійну правничу допомогу позивачем заявлено 7000 грн. 00 коп. В обґрунтування даної суми до позовної заяви додано: ордер на надання правничої допомоги, договір про надання правничої допомоги № 0103 від 01.03.2024, замовлення до договору про надання правничої допомоги №0103 від 01.03.2024, детальний опис наданих послуг від 09.05.2025, рахунок на оплату від 25.04.2025, з яких вбачається, що вартість послуг, які адвокат надав позивач, становить 7000,00 грн. Клопотань від відповідача щодо зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу з підстав не співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт, до суду не надходило. Суд, проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді позивачем, приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правничої допомоги, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, вважає, що стягнення витрат за надання професійної допомоги адвоката, підлягають до задоволення. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 7 000 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial