Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (надалі-ТОВ «ФК«ЕЙС») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №603868140 від 12.02.2020 у сумі 23619,80 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12.02.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] був укладений договір №603868140 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідачка, ознайомившись із умовами кредитування, підписала кредитний договір електронним підписом, який створено за допомогою одноразового персонального ідентифікатора [NUMBER]. Після укладення кредитного договору, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало [PERSON] грошові кошти в сумі 8282,00 грн на її банківську карту № [NUMBER] , вказану нею у Заявці при укладенні кредитного договору. Отже, первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. Відповідачка взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитом. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» був укладений договір факторингу №28/1118-01. У подальшому, 28.11.2019, 31.12.2020, 31.12.2021, 31.12.2022 та 31.12.2023 сторони договору факторингу укладали додаткові угоди, якими продовжували строк дії попередніх договорів. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №79 від 19.05.2020 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, з урахуванням додаткових угод до нього, ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідачки за кредитним договором №603868140 від 12.02.2020 на загальну суму 22261,64 грн. Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчили факт передачі прав вимоги до Боржників у повному обсязі, під яким розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, у тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому, в тому числі відступати право вимоги третім особам. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01. На виконання вимог зазначеного договору факторингу 31.07.2023 ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» підписали Реєстр прав вимоги №10, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором на загальну суму 23619,80 грн. 20.10.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» уклали Договір факторингу №20/10/23-03, за яким відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру Боржників позивач набув право вимоги до відповідачки за кредитним договором №603868140 від 12.02.2020 на загальну суму 23619,80 грн, з яких: 8282,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 15337,80 грн - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом. Дана сума підтверджується випискою з особового рахунку за період 20.10.2023-31.07.2025. ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач не здійснювали жодних нарахувань за кредитним договором. Розрахунки заборгованості підготовлені ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» із урахуванням умов кредитного договору, при цьому наявне в них при відступленні прав вимоги балансове списання грошових коштів від клієнта до фактора відповідно до бухгалтерського обліку жодним чином не стосується сплати заборгованості боржником. Із урахуванням наведеного позивач просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідачки на свою користь вищевказану заборгованість за кредитним договором, а також судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 05.09.2025 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак в прохальній частині позовної заяви міститься клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. Щодо заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення позивач не заперечує. Відповідачка [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час судового розгляду повідомлялася належним чином, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі та судових повісток про виклик за зареєстрованим місцем проживання, які повернуті до суду АТ «Укрпошта» з відміткою «одержувач відсутній за вказаною адресою». Відзиву на позовну заяву до суду не подавала. Суд вважає, що відповідачка про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, а тому відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно з ч.1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 12.02.2020 [PERSON] ознайомилася з основними умовами кредитування у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та заповнила на офіційному сайті вищевказаного Товариства заявку на отримання грошових коштів у кредит від 12.02.2020, в якій серед іншого вказала свої ідентифікуючі дані та номер банківської картки № [NUMBER] . Після схвалення поданої заявки кредитодавець згенерував [PERSON] електронний кредитний договір з усіма істотними умовами, який направив останній для ознайомлення. Для надання згоди на запропоновані умови відповідачці також було відправлено одноразовий ідентифікатор [NUMBER], який остання ввела 12.02.2020 о 16:49:39, про що зазначено у довідці щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». На підставі вказаних дій, які відповідають Правилам надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», алгоритму дій ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» стосовно укладання кредитних договорів та Порядку дії споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору та отримання фінансових послуг, між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» був укладений в електронній формі договір кредиту №603868140 від 12.02.2020. За умовами п.1.1 даного договору Товариство зобов`язалося надати Позичальникові Кредит без конкретної споживчої мети на суму 8282,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язалася повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом, нараховані згідно п.1.3, п.1.4 або п.1.5 цього Договору. Кредит надається(договір укладається) строком на 30 днів від дати отримання Кредиту Позичальником(п.1.2 договору). Пунктами 1.3-1.5 договору визначено, що на період строку, визначеного п.1.2 Договору, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 1,64 відсотків від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом. У випадку користування Кредитом понад строк, встановлений п.1.2 Договору, умови щодо нарахування процентів за Димсконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між Сторонами застосовується Базова процента ставка в розмірі 1,70 відсотків від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Товариству різницю між фактично сплаченими процентами за Дисконтною та нарахованою базовою процентними ставками за весть строк користування Кредитом(від дати отримання Кредиту до фактичної дати його повернення). Базова процента ставка за користування Кредитом не застосовується протягом строку користування Кредитом, вказаного в п.1.2 Договору, виключно за умови, якщо розмір базової процентної ставки більший ніж 1,70 відсотків від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за Базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до п.1.4 цього Договору. Пунктом 1.6 договору передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути Товариству Кредит, нараховані проценти згідно п.1.3 цього Договору не пізніше строку вказаного в п.1.2 цього Договору. Відповідно до п.1.7 договору розрахунок сукупної вартості Кредиту за Дисконтою процентною ставкою та термін платежу згідно строку передбаченого п.1.2 цього Договору, зазначені в Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору(Додаток №1 до Договору). Згідно п.п.4.2-4.4 договору строк дії цього Договору, вказаний в п.1.2 Договору, продовжується на весь період, протягом якого Сторонни здійснюють свої права і виконують свої обов`язки за цим Договором, та визначається як період від дати отримання Позичальником Кредиту до фактичної дати повернення Кредиту, процентів за Дисконтною та/або Базовою процентними ставками, компенсації, яка має бути сплачена у разі невиконання умов Договору(пені) та інших нарахувань передбачених Договором. Сторони погоджуються, що проценти нараховані після закінчення строку надання Кредиту, визначеного в п.1.2 цього Договору, є процентами в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України. З урахуванням положень п.1.3, п.1.4 та п.1.5 цього Договору, Позичальник сплачує Товариству проценти за користування Кредитом за фактичний час користування Кредитом з розрахунку 600,24 відсотків річних за Дисконтною ставкою або 622,20 відсотків річних за Базовою ставкою. Відповідно до п.4.7 договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Товариством в якості підпису Позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Сторони засвідчують, що укладення цього договору відповідає вільному волевиявленню Сторін, жодна зі Сторін не знаходиться під впливом тяжких обставин, не помиляється стосовно обставин, що мають суттєве значення (природа Договору, права та обов`язки Сторін, інші умови Договору), та умови Договору є взаємовигідними для кожної із Сторін. Позичальник підтверджує, що отримав від Товариства до укладення цього Договору інформацію, вимоги надання якої передбачені в законодавстві України (у тому числі інформацію, надання якої якої передбачено ст.12 закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Вказаний договір підписаний [PERSON] електронним підписом із використанням одноразового ідентифікатора [NUMBER]. Відповідно до Графіка розрахунків, що є Додатком №1 до договору термін платежу за кредитом-12.03.2020, сума кредиту-8282,00 грн, нараховані проценти- 4074,60 грн, до сплати разом 12356,60 грн. Сукупна вартість кредиту за Дисконтною ставкою складає 149,19% від суми Кредиту або 12356,50 грн. Згідно довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», [PERSON] подала заяву на кредит 11.02.2020 о 16:12, договір №603868140 укладено 12.02.2020 шляхом акцепту оферти позичальником (підписання одноразовим ідентифікатором) [NUMBER], засоби зв`язку для відправлення ідентифікатора - тел.[NUMBER]. На підставі укладеного кредитного договору №603868140 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало [PERSON] за вказаними реквізитами банківської картки [NUMBER] грошові кошти у сумі 8282,00 грн, про що свідчить відповідне платіжне доручення від №16981a62-f7f3-43cd-a29f-7342703dc89f від 12.02.2020. На підтвердження факту проведення 12.02.2020 успішної операції з переказу коштів на суму 8282,00 грн на картку [NUMBER] до матеріалів справи також долучено довідку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» №603868140/23052025/Э від 23.05.2025 з ідентифікатором платіжної операції №16981a62-f7f3-43cd-a29f-7342703dc89f. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (фактор) та ТОВ «Таліон плюс» (клієнт) був укладений договір факторингу №28/1118-01, за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося відступити ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (п.2.1). Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до фактора переходять всі інші права та обов`язки клієнта за кредитним договором (п.2.2). При цьому, як зазначено в п.1.3, право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, у тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Право вимоги переходить від TOB «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» в день підписання сторонами реєстру прав вимоги, по формі встановленій у відповідному додатку. Підписання реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром прав вимоги (п.4.1 Договору). Відповідно до п.8.1 цей договір набирає чинності та всі права та обов`язки сторін за цим Договором набувають повної юридичної сили з дати підписання уповноваженими представниками сторін, та скріплення печатками (за наявності її у сторони). Відповідно до п.8.2 строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.8.1 цього Договору та закінчується 28.11.2019, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором. 28.11.2019 TOB «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 продовжено до 31.12.2020. При цьому інші умови договору залишились без змін. 31.12.2020 TOB «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, згідно якої п.4.1 договору викладено в наступній редакції: «Наявне право вимоги переходить від TOB «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» з моменту підписання ними відповідно реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписання реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром прав вимоги». Згідно нової редакції п.8.2 строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.8.1 цього Договору та закінчується 31.12.2021, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим Договором. 31.12.2021 TOB «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №27 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2022. 31.12.2022 сторони договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 уклали додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2023. При цьому умови договору залишились без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31.12.2020. 31.12.2023 сторони договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 уклали додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії вказаного договору до 31.12.2024. Згідно Витягу з реєстру прав вимоги №79 від 19.05.2020 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, ТОВ «Таліон Плюс» набуло права вимоги до [PERSON] за договором №603868140 від 12.02.2020 у розмірі 22261,64 грн, з яких: 8282,00 грн- заборгованість по основному боргу, 13979,64 грн-заборгованість по відсотках. Факт передачі грошових коштів у розпорядження первісного кредитора зі сторони ТОВ «Таліон плюс» за договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2022 зі сплати суми фінансування за Реєстром прав вимоги №79 від 19.05.2020 та Протоколом узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги згідно Реєстру прав вимоги №79 від 19.05.2020, відповідно до яких розмір фінансування за відступлення прав вимоги за Реєстром прав вимоги №79 складає 3767116,49 грн. Клієнт передав, а Фактор прийняв за Реєстром права вимоги до боржників у кількості 4212 осіб, загальна сума заборгованості, переданої за реєстром становить 68433021,41 грн. Згідно наданого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» розрахунку заборгованості, станом на 19.05.2020 заборгованість [PERSON] за договором №603868140 від 12.02.2020 становила 22261,64 грн, з яких: 8282,00 грн- заборгованість по основному боргу, 13979,64 грн-заборгованість по процентах, яка нарахована станом на 19.05.2020. Вказаним розрахунком підтверджується, що відповідачка у період строку дії кредитного договору жодних платежів на погашення заборгованості за кредитом не здійснювала. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон плюс»(Клієнт) та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс»(Фактор) був укладений Договір факторингу №05/0820-01, відповідно до умов якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором (п.2.1). Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог, по формі, встановленій у відповідному Додатку (п.4.1). 03.08.2021 TOB «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №2, згідно з якою строк дії договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 продовжено до 31.12.2022 включно. При цьому інші умови договору залишились без змін. 30.12.2022 TOB «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №3, згідно з якою строк дії договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 продовжено до 30.12.2024 включно. При цьому інші умови договору залишились без змін. Платіжною інструкцією №4484 від 01.08.2023 ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» перерахувало на рахунок ТОВ «Таліон плюс» грошові кошти у сумі 2586694,30 грн в якості оплати за відступлення права вимоги згідно Реєстру прав вимоги №10 від 31.07.2023 та договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020. Згідно Реєстру прав вимоги №10 від 31.07.2023 ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» набуло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №603868140 від 12.02.2020 на загальну суму 23619,80 грн, з яких: 8282,00 грн - заборгованість по основному боргу; 15337,80 грн - заборгованість по відсотках. Відповідно до Протоколу узгодження предмету факторингової операції та обсягу переданих прав вимоги згідно Реєстру прав вимоги №10 від 31.07.2023, сторони підтверджують погоджену дату відступлення прав вимоги, визначених у Реєстрі-31.07.2023, які перейшли від Клієнта до Фактора у вказану дату. Клієнт передав, а Фактор прийняв за вказаним Реєстром права вимоги до боржників у кількості 21534 особи. Загальна сума заборгованості, переданої за Реєстром становить 433615757,09 грн. Із наданого ТОВ «Таліон Плюс» розрахунку заборгованості за кредитним договором №603868140 від 12.02.2020 вбачається, що станом на 31.07.2023 заборгованість [PERSON] становить 23619,80 грн, з яких 8282,00 грн- заборгованість за тілом кредиту; 15337,80 грн - заборгованість процентами, які нараховані по 01.08.2020 включно. 20.10.2023 ТОВ «ФК «ЕЙС»(Фактор) та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс»(Клієнт) уклали договір факторингу №20/10/23-03, за умовами якого Фактор зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження Клієнта(ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб-Боржників, включаючи суму основного зобов`язання(суму позики) плату за позикою(проценти за користування позикою та проценти за прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами акта прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком №2. Згідно Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №20/10/23-03 від 20.10.2023, ТОВ «ФК «ЕЙС» у повному обсязі прийняло реєстр божників у кількості 700 осіб, після чого із урахуванням п.1.2 Договору факторингу №№20/10/23-03 від 20.10.2023, від Клієнта до Фактора переходять Права Вимоги щодо Заборгованостей від Боржників і Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей. Як слідує із Реєстру боржників до договору факторингу №20/10/23-03 від 20.10.2023, який є Додатком №1 до договору, ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №603868140 від 12.02.2020 на загальну суму 23619,80 грн, з яких: 8282,00 грн - заборгованість по основному боргу; 15337,80 грн - заборгованість по відсотках. Платіжною інструкцією №2109 від 20.10.2023 підтверджується факт оплати позивачем на рахунок ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» грошових коштів у сумі 191710,49 грн в якості оплати за договором факторингу №20/10/23-03 від 20.10.2023. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором №603868140 від 12.02.2020, станом на 31.07.2025 заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК «ЕЙС» складає 23619,80 грн, з яких 8282,00 грн- заборгованість за тілом кредиту; 15337,80 грн - заборгованість за процентами. АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду листом від №20.1.0.0.0/7-251001/66098-БТ від 06.10.2025, повідомило про те, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ), фінансовий номер телефону: [NUMBER] . На вказану банківську карту 12.02.2020 були зараховані грошові кошти у сумі 8282,00 грн, що підтверджується наданою випискою від 06.10.2025 про рух коштів по рахунку [PERSON] за договором №б/н за період з 12.02.2020 по 17.02.2020. До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує наступні норми права. Частинами 1, 2 ст.509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Згідно ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст.1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Частиною другою ст.639 ЦК України передбачено, що у разі якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.02.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». У силу ч.1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Згідно п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до положень ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Окрім того, відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п.6 ч.1 ст.2 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до положень ст.ст.512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1 ст.1078 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №2-2035/11 викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 23.02.2022 у справі №761/1543/20, у постанові від 19.01.2022 у справі №639/86/17, у постанові від 14.07.2021 у справі №554/8549/15-ц. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першою ст.625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У силу ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Враховуючи те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, а тому поширює свою дію на всі грошові зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.01.2019 у справі №5017/1987/2012 прийшла до висновку, що у кредитному договорі може бути передбачено сплату процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Такі проценти може бути стягнуто кредитодавцем і після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України. Судом встановлено і підтверджується дослідженими доказами, що 12.02.2020 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] із дотриманням вимог діючого законодавства укладено в електронній формі договір кредиту №603868140 за умовами якого відповідачка отримала кредит у сумі 8282,00 грн на визначений строк у безготівковій формі шляхом зарахування на вказану нею платіжну картку. У зазначеному договорі сторони узгодили розмір кредиту, процентів, строк та умови кредитування, відповідальність за несвоєчасне виконання умов договору, тобто досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, з якими відповідачка була попередньо ознайомлена, підписавши кредитний договір за допомогою наданого одноразового ідентифікатора. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за вказаним кредитним договором та надало відповідачці кредит у встановленому розмірі. [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом. Факт переходу права вимоги до [PERSON] від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон плюс», від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та в подальшому до ТОВ «ФК «ЕЙС» підтверджується описаними вище договорами факторингу, умовами яких серед іншого передбачено відступлення права вимоги, яке виникне у майбутньому, реєстрами боржників та актами прийому-передачі, що відповідає вимогам ст.1077,1078 ЦК України. Вказані договори факторингу у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень ст.204 ЦК України, діє презумпція правомірності указаних правочинів. Перехід права вимоги до нових кредиторів відбувся на підставі відповідних Реєстрів Боржників, підписаних після укладення відповідачкою кредитного договору №603868140 від 12.02.2020. Із урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що позивач належним чином підтвердив своє право вимоги до відповідачки за спірним кредитним договором. У даному випадку позивач, як новий кредитор, просить стягнути з відповідачки на свою користь борг за договором кредиту №603868140 від 12.02.2020 у сумі 23619,80 грн, який згідно наданого розрахунку складається із: заборгованості за основним боргом у сумі 8282,00 грн та заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 15337,80 грн. При визначенні розміру заборгованості за процентами, що підлягає до стягнення з відповідачки суд звертає увагу на таке. Із дослідженого судом розрахунку заборгованості за договором №603868140 вбачається, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за процентами у сумі 15337,80 грн нарахована по 01.08.2020 включно. Відповідно до п.1.2 договору кредиту №603868140 від 12.02.2020 строк кредитування становив 30 днів, тобто до 12.03.2020. Водночас відповідно до п.4.3 договору сторони погодили, що проценти нараховані після закінчення строку надання Кредиту, визначеного в п.1.2 цього договору, є процентами в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України. Нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначеного у п.1.2 договору відповідно до умов п.1.4 вказаного договору здійснюється за Базовою процентною ставкою у розмірі 1,70 % від суми кредиту за кожний день користування. Таким чином, суд приходить до переконання, що заборгованість за договором кредиту №603868140 від 12.02.2020 підлягає стягненню з відповідачки у повному обсязі згідно наданого розрахунку, за результатами перевірки якого судом встановлено, що він повністю угоджується із умовами кредитного договору, а проценти поза межами строку кредитування, нараховані в порядку ч.2 ст.625 ЦК України внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Згідно з вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, будь-яких доказів, які б спростовували наведений позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором або доводили повне виконання нею взятих на себе зобов`язань суду не надала, як і доказів того, що на платіжні картки, які є у її користуванні, грошові кошти на виконання умов вищевказаного договору не надходили. За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЕЙС» підлягають до задоволення шляхом стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за договором кредиту №603868140 від 12.02.2020 у розмірі 23619,80 грн, з яких: 8282,00 грн- заборгованість за основним боргом та 15337,80 грн-заборгованість за нарахованими процентами. Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. За приписами ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ч.ч.1-5 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною шостою ст.137 ЦПК України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до п.п.1,2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Таким чином, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Аналіз наведених вище норм дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу в розмірі 7000,00 гривень долучено: -договір про надання правничої допомоги №05/06/25-02 від 05.06.2025, який укладений між АБ «Тараненко та партнери» та ТОВ «ФК «ЕЙС», в якому визначено, що отримання винагороди Адвокатським бюро за надання правничої допомоги відбувається у формі гонорару. Гонорар складається із суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами в протоколі погодження вартості послуг до Договору (Додаток №1 до Договору); -протокол погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги №05/06/25-02 від 05.06.2025; -додаткову угоду №25770523834 до договору про надання правничої допомоги №05/06/25-02 від 05.06.2025, згідно з якою Адвокатське бюро взяло на себе зобов`язання надати юридичну допомогу у рамках стягнення заборгованості із [PERSON] за кредитним договором №603868140 від 12.02.2020; - акт прийому-передачі наданих послуг (є невід`ємною частиною до договору про надання правничої допомоги №05/06/25-02 від 05.06.2025), відповідно до якого Адвокатське бюро надано ТОВ «ФК «ЕЙС» такі види послуг щодо боржника [PERSON] : складання позовної заяви (2 год) - 5000,00 грн, вивчення матеріалів справи (2 год) - 1000,00 грн, підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації (1 год) - 500,00 грн, підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором №603868140 від 12.02.2020 (1 год)-500,00 грн, а всього на загальну суму 7000,00 грн; -свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №4956 від 24.04.2012 та довіреність на ім`я адвоката Тараненка А.І. від 04.12.2024. Таким чином, позивач на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подав належні та допустимі докази, що описані вище. При цьому, відповідачем не подано клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність з позовними вимогами. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 13.03.2025 у справі №275/150/22, суд

Outcome: approved