Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" (далі - ТОВ "ФК "ЕЙС") звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредіплюс» та відповідачем було укладено кредитний договір № 131032 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Згідно п. 2.2.1. кредитного договору сума (загальний розмір) кредиту становить 5556,00 грн. (надається не пізніше наступного дня після укладення договору в наступному порядку: у розмірі 4000,32 грн. на № рахунку/картки позичальника № [NUMBER] , у національній валюті, у розмірі 1555,68 грн. шляхом погашення заборгованості Позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини. Відповідно до п. 2.5. кредитного договору комісія за надання кредиту складає 1555,68 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставковою 28,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1. цієї індивідуальної частини. Загальний строк кредитування за даним договором складає 70 днів з 12.02.2024 по 22.04.2024. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено. Пунктом 2.3 передбачено умови нарахування процентів. 12.02.2024 ТОВ «ФК «Кредіплюс» ініціювало переказ коштів згідно договору на платіжну картку № [NUMBER] . 12.07.2024 між ТОВ "Фінансова Компанія «Кредіплюс» та ТОВ "Фінансова компанія "ЕЙС" укладено Договір факторингу № 12072024, у відповідності до умов якого ТОВ "Фінансова Компанія «Кредіплюс» передає (відступає) ТОВ "Фінансова компанія "ЕЙС" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК "ЕЙС» приймає належні ТОВ "Фінансова Компанія «Кредіплюс» права вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників, в тому числі й за договором споживчого кредиту № 131032, укладеним між ТОВ "Фінансова Компанія «Кредіплюс» та [PERSON] . Всупереч умов Договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість, у розмірі 10213,90 грн, яка складається з: 5556,00 грн заборгованості по кредиту, 4256,90 грн заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом та 401,00 грн комісії, в зв`язку з чим, позивач звернувся до суду із даним позовом. На підставі вищезазначеного просить стягнути з відповідача вищевказану заборгованість, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн. Ухвалою суду від 27.03.2025 відкрито провадження у справі за вказаним позовом, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 11.04.2025 відповідачем було подано до суду відзив, у якому [PERSON] зазначила, що позовні вимоги визнає частково та просить застосувати статтю 21 Закону України «Про споживче кредитування». 23.04.2025 за допомогою системи «Електронний суд» до суду надійшли додаткові пояснення представника позивача, у яких вказано про правомірність укладення кредитного договору та його умов. Просив позов задовольнити, а також розглянути клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 28.04.2025 задоволено клопотання представника позивача та витребувано у АТ КБ "ПриватБанк" докази. Запитувана інформація надійшла до суду 22.05.2025. Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29.09.2025 на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.09.2025, справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. У судове засідання представник позивача ТОВ "ФК "ЕЙС" не з`явився, однак у позовній заяві просив у разі його неявки у судове засідання, провести розгляд цивільної справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, однак у відзиві на позов просила розгляд справи проводити за її відсутності. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності до частини другої\~статті 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 12.02.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 131032 у формі електронного документу з використанням електронного підпису на суму кредиту 5556,00 грн, з яких 4000,32 грн було зараховано на рахунок/картку позичальника № [NUMBER] у національній валюті, а 1555,68 грн. надано шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п. 2.5 індивідуальної частини договору (п.2.2.1 Розділу 1 Кредитного договору). Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 586,00 % річних. Тип процентної ста - фіксована. Проценти за користування кредитом нараховуються з дня наступного за днем отримання кредиту, Позичальником протягом строку кредитування, зазначений в п. 2,6. цієї індивідуальної частини та/або граф платежів. Розмір процентної ставки незмінний. Знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 гривень. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100,00 гривень. Розмір комісії управління та обслуговування кредиту не може бути змінено. Комісія за надання кредиту складає 1555,68 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в укладення цього Договору за ставкою 28,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів Позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1. цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту, не може бути змінено. Загальний строк кредитування за цим Договором складає 70 днів з 12.02.2024 (дата надання кредиту) по 22.04.2024. Додатком до договору є також паспорт споживчого кредиту із такими ж умовами. 12.07.2024 ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ ФК «Ейс» уклали договір факторингу № 12072024, у відповідності до умов якого відбулося відступлення права грошової вимоги і за кредитним договором №131032 від 12.02.2024. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 12072024 від 12.07.2024 ТОВ ФК «Ейс» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 10213,90 грн. З відомостей ПАТ КБ ПРИВАТБАНК, які були надіслані до суду 22.05.2025, слідує, що 12.02.2024 на карту № [NUMBER] , яку емітовано на ім`я [PERSON] , зараховано 4000,32 грн. Згідно виписки з особового рахунка наданої ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" за кредитним договором № 131032, та картки обліку виконання договору, станом на 04.03.2025 заборгованість за указаним договором не погашена складає 10213,90 грн, з яких 5556,00 грн прострочене тіло; 4256,90 грн прострочені відсотки, які нараховані в межах строку дії договору по 22.04.2024, 401,00 грн прострочена комісія. До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові норми. Відповідно до вимог частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як слідує із матеріалів справи відповідачем [PERSON] 12.02.2024 підписано договір про споживчий кредит за №131032, шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 2c2970b9. В силу вимог частини першої статті 5\~Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до вимог частин першої, другої\~статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створенням електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Таким чином, на підставі укладеного між сторонами електронного договору, який вважається укладеним у письмовій формі, у сторін цього договору відповідно до приписів\~статті 11 ЦК України\~виникли права та обов`язки, які випливають із кредитного договору. В силу вимог частин першої, другої\~статті 639 ЦК України\~договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Вищенаведене свідчить про належне укладення кредитного договору, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін. Аналогічна правова позиція сформована у цілому ряді постанов Верховного Суду. Так, у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі\~Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. З огляду на вищевикладене, суд доходить до висновку, що відповідно до вимог чинного законодавства між ТОВ "Фінансова компанія "Кредіплюс" та [PERSON] у встановленому законом порядку укладено електронний кредитний договір за №131032 від 12.02.2024. В силу вимог статті 526\~ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Відповідно до статей\~526,\~612,\~625 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Відповідно до вимог частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з вимогами\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що відповідач, в порушення умов договору своєчасно, в порядку та на умовах, визначених договором, кредитні кошти ТОВ "Фінансова компанія "Кредіплюс" не повернув, чим порушив умови договору. Надалі, відповідно до укладеного між ТОВ "Фінансова Компанія "Кредіплюс" та ТОВ "Фінансова компанія "ЕЙС" Договору факторингу № 12072024 від 12.07.2024, ТОВ "Фінансова Компанія "Кредіплюс" передало ТОВ "Фінансова компанія "ЕЙС" право вимоги до відповідача [PERSON] . Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Відповідно до вимог частини першої\~статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). В силу вимог\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами\~статті 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року, справа №910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні, саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. За договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти. Такий правовий висновок Верховний Суд виклав у постановах: від 14 лютого 2018 року у справі №756/668/15-ц (провадження №61-153св18) та від 31 жовтня 2018 року у справі №465/646/11 (провадження №14-222цс18). Враховуючи, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, суд вважає доведеними вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у доведеному розмірі 9812 грн 90 коп., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 5556,00 грн; заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом 4256,90 грн. Щодо зазначення відповідачем про застосування положень\~статті 21 Закону України "Про споживче кредитування", суд зазначає, що вказана норма стосується сплати неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за\~порушення виконання його зобов`язань\~на підставі договору про споживчий кредит, та не стосується сплати узгоджених сторонами у договорі зобов`язань щодо сплати процентів за користування кредитом. Щодо вимог про стягнення заборгованості по комісією в розмірі 401,00 грн, суд зазначає на таке. Відповідно до\~статті 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому законодавством визначено декілька наслідків невідповідності правочину нормам актів цивільного законодавства: недійсність правочину або його нікчемність у випадках, визначених законом (стаття 215 ЦК України). За положеннями частини другої\~статті 215 ЦК України\~правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається. Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту. Згідно із частинами першою, третьою\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~та\~Закону України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10.06.2017. За положеннями абзацу третього частини четвертої\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17, 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. З цих підстав, суд доходить висновку про те, що умова кредитного договору щодо встановлення комісії суперечить вимогам\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, банк не може встановлювати платежі, які споживач повинен сплатити на користь банку за дії, які не є послугою банку. До таких самих висновків прийшов Верховний Суд України у постанові по справі № 6-2071цс16 від 06 вересня 2017 року та КЦС ВС від 19.08.2020 року у постанові по справі №641/11984/15-ц, визнавши умову кредитного договору щодо встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості нікчемною. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача комісії у сумі 401,00 грн. Враховуючи також, що при отриманні кредиту була встановлена комісія за надання кредиту в сумі 1555,68 грн., яка підлягала сплаті за рахунок кредиту. Щодо вимоги у позовній заяві представника позивача ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у сумі 7000 грн, суд зазначає наступне. Правнича допомога позивачу надавалася Адвокатським бюро "Тараненко та партнери" на підставі договору про надання правової допомоги від 04.02.2025 за № 04/02/25-01 та додаткової угоди № 29 до Договору про надання правничої допомоги № 04/02/25-01 від 04.02.2025. Вартість послуг згідно акту прийому-передачі наданих послуг від 04.02.2025 (даний акт є невід`ємною частиною до Договору про надання правничої допомоги № 04/02/25-01 від 04.02.2025) стосовно боржника [PERSON] складає 7000 грн та полягає у вивченні матеріалів справи про стягнення заборгованості з боржника [PERSON] , складанні позовної заяви щодо стягнення заборгованості з Бліщ В.А., підготовки адвокатського запиту та підготовки і подання клопотання про отримання інформації. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, складності справи, спрощеного порядку її розгляду, суми боргу,

Outcome: partial