Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вимогою до відповідача привести у відповідність персоніфіковані відомості електронної облікової картки [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, шляхом сплати страхових внесків та подання у встановленому законом порядку до Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області коригуючих звітів за травень 2004 про застраховану особу, спрямованих на внесення коректної дати (18.05.2004) прийняття на роботу до АБ «МЕТАЛУРГ». Позов мотивований тим, що згідно наказу від 18.05.2004 № 928/2 [PERSON] прийнятий на роботу до АБ «МЕТАЛУРГ» з 18.05.2004 року, проте відповідно до витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування № 9004 7207 7922 2024, виписки за особовим рахунком [PERSON] таб. № 989 за період з 18.05.2004 по 31.03.2005 наданою АТ «МетаБанк», довідки про заробітну плату для обчислення пенсії від 02.06.2025 № 3696 наданої [PERSON] відповідачем, відомості про страховий стаж [PERSON] в розрізі місяців 2004 року обліковується починаючи лише з червня 2004, що на переконання позивача свідчить про те, що в порушення норм цивільного та трудового права АБ «МЕТАЛУРГ» (АТ «МетаБанк»), як страхувальником, обов`язок зі сплати страхового внеску за застраховану особу, яка підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню ( [PERSON] ), під час існування трудових відносин між ними, а саме за період з 18.05.2004 по 31.05.2004, не виконано. Відповідач заперечив проти позовних вимог, вказавши на те, що [PERSON] дійсно з 18.05.2004 року по 14.01.2008 року перебував з АТ «МетаБанк» (надалі - Банк) у трудових відносинах, займаючи посади економіста, старшого економіста та ведучого економіста у різних підрозділах Банку. Разом з тим, в документах Банку у зв`язку із спливом строків зберігання табелів робочого часу відсутня будь-яка інформація щодо відпрацьованого [PERSON] робочого часу в період з 18.05.2004 року по 31.05.2004 року, і відомо, що в цей період [PERSON] жодної виплати/нарахування доходів, які є базою для нарахування страхових внесків на державне пенсійне страхування не здійснювалось. Це підтверджується довідкою та відсутністю факту нарахування та сплати в цей період податків, зборів та інших платежів, у т. ч. страхових внесків на державне пенсійне страхування. Ця інформація також підтверджується листом від Пенсійного фонду України Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 01.05.2025 року. Дослідивши та оцінивши надані докази, суд дійшов до таких висновків. Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV). Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону №1058-IV). Періоди, з яких складається страховий стаж визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24 Закону №1058-IV). Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV). Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV). Постановою правління Пенсійного фонду України No10-1 від 18.06.2014 затверджено Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Положення). Пунктом 3 розділу IV Положення визначено, що відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни, уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі: звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України, відомостей центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. На виконання ч. 2 ст. 20 Закону №1058-ІV персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями. З метою обліку в електронній формі відомостей про трудову діяльність працівника, страхувальник подає відомості про працівника щодо переведення на іншу роботу (посаду), звільнення, поновлення на роботі, призупинення/поновлення дії трудового договору, тощо. Персоніфіковані відомості у разі їх відсутності в реєстрі застрахованих осіб, а також у разі зміни або уточнення зазначених відомостей подаються через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги». Судом встановлено, що [PERSON] дійсно з 18.05.2004 року по 14.01.2008 року перебував з АТ «МетаБанк» у трудових відносинах, займаючи посадиекономіста, старшого економіста та ведучого економіста у різних підрозділах банку. Згідно довідки, наданої АТ «МетаБанк» в період з 18.05.2004 року по 31.05.2004 року заробітна плата [PERSON] не нараховувалась та не виплачувалась. Статтею 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що на власника або уповноважений орган (посадову особу), який керує підприємством відповідно до законодавства та установчих документів, покладено відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів усіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом установленого терміну, але не менше трьох років. Перелік типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 р. № 578/5. Відповідно до статті 678 пункту 7.1 глави 7 розділу І Переліку № 578/5 строк зберігання відомостей про застраховану особу, що підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню (з 2011 р. Звіт про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованих страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (персоніфікований облік)) становить 75 років. Суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання надання пенсії. Подібна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 21.02.2018 року по справі № 687/975/17, від 20.02.2018 року у справі №641/5501/17, від 16.07.2020 року у справі №473/1471/17. Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Також суд наголошує на тому, що у відповідності до вимог КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Принцип найбільшої вірогідності як стандарт доказування полягає в тому, що суд визнає обставину доведеною, якщо висновок про її існування є більш вірогідним, ніж протилежний. Це означає, що оцінка доказів ґрунтується не на кількості, а на їхній достовірності, допустимості та достатності. Суд констатує, що у зв`язку із спливом значного часу достеменно встановити факт перебування чи відсутності на робочому місці позивача неможливо, проте виходячи з принципу найбільшої вірогідності, суд вважає, що відсутність позивача на робочому місці одразу після прийнятті на роботу та тим більше невиплата йому заробітної плати є менш вірогідною, ніж бухгалтерська помилка в обрахуванні заробітної плати та трудового стажу, а тому дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved