Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 49900,80 грн., а також судовий збір 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу 7000 грн. На обґрунтування позову зазначено, що 04.02.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено кредитний договір у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатору згідно до ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до умов цього договору відповідачу було надано кредит у сумі 8000 грн шляхом перерахування коштів безготівковим зарахуванням на платіжну карту № [NUMBER] . Строк кредитування становить 360 днів із встановленою процентною ставкою та зі сплатою комісії у розмірі 800 грн. Кредитор виконав своє зобов`язання по видачі кредиту шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача. Відповідач, у свою чергу, не виконує належним чином зобов`язання за кредитним договором, в результаті чого виникла заборгованість. 17.12.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» Товариством з обмеженою відповідальністю «ОНЛАЙН ФІНАНС» було укладено Договір факторингу № 17122024-МК/Онлайн, відповідно до умов якого Товариством з обмеженою відповідальністю «ОНЛАЙН ФІНАНС» набуло право вимоги до відповідача на загальну суму 49900,80 грн, що підтверджується Реєстром Боржників до договору факторингу. 02.04.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОНЛАЙН ФІНАНС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу № 020425-У, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача, що підтверджується Реєстром Боржників до договору факторингу. Таким чином, за відповідачем по укладеному кредитному договору наявна заборгованість на загальну суму 49900,80 грн., яка складається із.: - заборгованості за кредитом у розмірі 8800 грн.; - заборгованості за відсотками у розмірі 41100,80 грн. Враховуючи те, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань за кредитним договором та заборгованість за договором не погашає, представник позивача звернувся до суду за захистом прав Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал». У судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлявся належним чином про час, дату та місце розгляду справи. При цьому надав відповідь на відзив, у якому зазначив, що позивач додав до матеріалів позову копії платіжних інструкцій, що підтверджують проведення оплати за набуття права грошової вимоги за Договорами факторингу № 17122024-МК/Онлайн від 17.12.2024 та № 020425 У від 02.04.2025 ( Додаток 12, 14 до позовної заяви), а отже, підтвердив факт переходу права вимоги до відповідача. Окрім цього, зазначив, що відповідно умов Кредитного договору відповідач підтвердив, що йому було в чіткій та зрозумілій формі надано актуальну та достовірну інформацію, передбачену статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування», а також інформацію про фінансову послугу та кредитодавця у визначеному законодавством обсязі, достатньому для прийняття позичальником свідомого рішення про отримання такої послуги або про відмову від її отримання та ознайомлений з Правилами надання коштів у позику. Відразу після підписання договору 04.02.2024 первинний кредитор ініціював переказ коштів згідно кредитного договору від 04.02.2024 безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» на платіжну картку № [NUMBER] , що в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця - ТОВ «МАКС КРЕДИТ» . Кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, що підтверджується Повідомленням від 23.12.2024 з відміткою ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» та додатком до нього. Отже, Позивачем доведено факт виконання зобов`язання первинного Кредитора ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та перерахування на рахунок Відповідача суми в розмірі 8000,00 грн. В свою чергу, відповідачем жодних доказів, що спростовують вимоги Позивача не надано. При цьому, підготовлений розрахунок заборгованості узгоджується з іншими письмовими доказами у справі, зокрема із витягами Реєстру Боржників до Договору факторингу № 17122024-МК/Онлайн від 17.12.2024, Реєстру Боржників до Договору факторингу № 020425-У від 02.04.2025. Ці документи є належними, повними та вичерпними доказами заборгованості, оскільки вони охоплюють всі необхідні обчислення сум, які стягуються та містять таблиці з даними та обчисленнями, з яких можна зрозуміти яким чином отримано суму стягнення відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України. Щодо суми правової допомоги вказав, що позивачем надано беззаперечні докази щодо надання йому професійної правничої допомоги з обґрунтованими розрахунками (Додаток № 16, №17 та №18 до позовної заяви. При цьому зазначив, що представник позивача не може надати квитанції про сплату витрат на правову допомогу, тому що оплата послуг здійсниться тільки після того, коли кошти на витрати правничої допомоги будуть стягнуті на користь клієнта, тобто позивача згідно п. 3.6 Договору. З урахуванням викладеного вважає, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню. У позовній заяві зазначив, що у разі неявки представника позивача у судове засідання просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. У судове засідання відповідач не з`явився, у встановлений законом строк представником відповідача надано відзив, з якого вбачається, що з позовні вимоги є необгрунтовані та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з такого. Так, позивачем не додано доказів на підтвердження оплати за договором факторингу, укладеним між первісним кредитором та позивачем, а отже, не доведено набуття ним права вимоги до відповідача за спірним кредитним договором. При цьому, матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження факту видачі кредитних коштів, оскільки позивачем не надано первинних документів бухгалтерського обліку, а наданий позивачем розрахунок заборгованості є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Окрім цього, положення договору щодо стягнення комісії згідно чинного законодавства є нікчемними, а тому не підлягають стягненню. При цьому, просив відмовити також у стягненні витрат на правову допомогу, оскільки вони не доведені позивачем. Так як спірний кредитний договір є неукладеним, а відповідач не оримував кредитних коштів, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважаю, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого. Як встановлено судом, 04.02.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено кредитний договір у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатору згідно до ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до умов цього договору відповідачу було надано кредит у сумі 8000 грн Строк кредитування становить 360 днів із встановленою процентною ставкою. Тип процентної ставки - фіксована. Пунктами 1.5, 1.5.1 Договору передбачено, що за надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю одноразово комісію у розмірі 10,00% від суми кредиту, що складає 800 грн, яку повинен сплатити у останній день погашення кредиту. Договір підписано електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. Окрім цього, відповідачем також погоджено умови кредитування, підписавши електронним підписом, Паспорт споживчого кредиту, згідно умов якого погоджено суму кредиту - 8000 грн, строк кредитування -360 днів, процентну ставку та комісію за надання кредиту - 800 грн. Кредитор виконав своє зобов`язання по видачі кредиту шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача на платіжну карту № [NUMBER] . Відповідач, у свою чергу, не виконує належним чином зобов`язання за кредитним договором, в результаті чого виникла заборгованість. Згідно з розрахунком заборгованості, наданого позивачем, за відповідачем по укладеному кредитному договору наявна заборгованість на загальну суму 49900,80 грн., яка складається із.: - заборгованості за кредитом у розмірі 8800 грн.; - заборгованості за відсотками у розмірі 41100,80 грн. 17.12.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» Товариством з обмеженою відповідальністю «ОНЛАЙН ФІНАНС» було укладено Договір факторингу № 17122024-МК/Онлайн, відповідно до умов якого Товариством з обмеженою відповідальністю «ОНЛАЙН ФІНАНС» набуло право вимоги до відповідача на загальну суму 49900,80 грн, що підтверджується Реєстром Боржників до договору факторингу. 02.04.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОНЛАЙН ФІНАНС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу № 020425-У, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача, що підтверджується Реєстром Боржників до договору факторингу. Згідно інформаційної довідки АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) було емітовано платіжну картку № [NUMBER] , а також інші платіжні карти. За період з 04.02.2024 року по 09.02.2024 року на платіжну картку № [NUMBER] було зараховано платіж у сумі 8000 грн. Номер телефону [NUMBER] є фінансовим номером телефону за платіжною карткою № [NUMBER] , який знаходить в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Номер телефону, на який направлявся одноразовий ідентифікатор між сторонами погоджено, а саме, його зазначено особисто відповідачем в Кредитному договорі. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 626 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20. Отже, 04.02.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАКС КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено кредитний договір й отримано відповідачем кредитні кошти у розмірі 8000 грн, що підтверджується інформаційною довідкою АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК». Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 1047 ЦК України передбачено, шо позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частинами 1, 3 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 ст. 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1080 ЦК України передбачено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Частиною 1 ст. 1081 ЦК України визначено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України, передбачено: «Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом». Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 «...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Так, п.п. 2.1, 2.2 Договору факторингу № 17122024-МК/Онлайн визначено, що у порядку та на умовах ,визначених у цьому договорі, фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно реєстру в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Перехід від клієнта до фактора прав вимоги до боржників відбувається у момент підписання сторонами акта прийому -передачі реєстру боржників згідно з додатком 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно боргів та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора вимоги відповідно до реєстру боржників та є невід`ємною частиною цього договору. При цьому, згідно п. 1.2 договору факторингу № 020425-У від 02.04.2025 року перехід від клієнта до фактора прав вимог заборгованості до боржників відбувається у момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора вимоги відповідно до реєстру боржників та є невід`ємною частиною цього договору. Отже, позивачем доведено факт відступлення права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 04.02.2024 року, шляхом укладення договорів факторингу від первісного кредитора до ТОВ «ОНЛАЙН ФІНАНС», відповідно, від ТОВ «ОНЛАЙН ФІНАНС» до позивача. Відповідач своїх зобов`язань вчасно не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість за вищевказаними грошовими зобов`язаннями, що підтверджується належними й допустимими доказами. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені позовні в частині стягнення суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8000 грн обґрунтовані та підлягають задоволенню. Водночас, що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією у розмірі 800 грн, яка за розрахунком заборгованості включена до тіла кредиту, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі за № 343/557/15-ц зроблено висновок, що за змістом частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній станом на 08 травня 2007 року) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Згідно зі ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Частиною третьою вищезазначеної статті (в редакції на час укладення кредитного договору) передбачено, що банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Згідно із ч. 3 ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16 послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.» Суд звертає увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь позивача винагороди за надання фінансового інструменту, тобто за дії, які позивач здійснює на власну користь є несправедливим, суперечать принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20). Відтак, суд доходить висновку щодо відмови у задоволені вимоги про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту. Що стосується заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом у розмірі 41 100, 80 грн, виходжу з такого. Так, детальний розрахунку заборгованості за кредитним договором надано позивачем з 04.02.2024 року до 17.12.2024 року. Інших розрахунків щодо розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором ні позивачем, ні відповідачем не надано. Тобто, з цього слідує, що кінцевою датою нарахування заборгованості за спірним кредитним договором є 17.12.2024 року. Як вбачається з матеріалів справи, а саме детального розрахунку заборгованості, 28.04.2024 року [PERSON] було здійснено сплату у рахунок погашення заборгованості за кредитом у розмірі 1000 грн. Так, процентна ставка за спірним кредитним договором сторонами погоджена у такому розмірі: 852,3% річних. Знижена процентна ставка - 0,5 % за кожен день користування кредитом протягом перших 25 днів поспіль(застосовується якщо споживачем виконані умови програми лояльності для отримання знижки, зокрема до вказаного у договорі строку споживач сплатить кошти у сумі не менше суми першого рекомендованого платежу, визначеного договором). Стандартна процентна ставка 2, 47% за кожен день користування кредитом з 26 дня по дату повернення (закінчення строку кредитування). А отже, сума заборгованості за відсотками за зниженою процентною ставкою у період з 04.02.2024 року до 29.02.2024 року (перші 25 дні) становить 0,5 %, що у перерахунку становить 1000 грн (8000х05,%х25). Щодо подальшого нарахування суми відсотків за стандартною процентною ставкою 2, 47% за кожен день користування кредитом з 26 дня по дату повернення (закінчення строку кредитування), виходжу з такого. 22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: - з 24.12.2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, - з 22.04.2024 року - денна ставка не більше 1,5%, - з 20.08.2024 року - денна ставка не більше 1%. Тому, розрахунок заборгованості за відсотками слід розраховувати таким чином. Починаючи з 01.03.2024 року до 21.04.2024 року (52 дні) денна процентна ставка має бути не більше 2,5 % та розраховується таким чином: 8000х2,5%х52 =10 400 грн. У період часу з 22.04.2024 року до 19.08.2024 року (120 дні) денна процентна ставка має бути не більше 1,5 % та розраховується таким чином: 8000х1,5%х120 =14 400 грн. У період часу з 20.08.2024 року до 17.12.2024 року (120 дні) денна процентна ставка має бути не більше 1% та розраховується таким чином: 8000х1%х120 =9600 грн. Отже, сума заборгованості за відсотками за цим кредитним договором загалом становить 35400 грн (1000+10400+14400+9600). За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані у частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 8000 грн та 35400 суми заборгованості за відсотками, що у загальному розмірі становить 43400 грн. Що ж стосується стягнення витрат на професійну правову винагороду, виходжу з такого. За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді. Згідно вимог статті 137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8 статті 141ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі№ 755/9215/15-цта постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі№ 922/445/19міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі№ 648/1102/19та 11 листопада 2020 року у справі№ 673/1123/15-ц. Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката,

Outcome: partial