Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

До Березанського міського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява подана через систему «Електронний суд». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1353-8283 (далі кредитний договір). Позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор С7743 для підписання кредитного договору № 1353-8283 від 23.02.2024, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на таких умовах: сума кредиту: 15\~000,00 гривень; строк кредитування: 300 днів; базовий період: 30 днів; промо-ставка: 1,50 % в день; знижена % ставка: 2,50 % в день; стандартна % ставка: 2,50 % в день. Позивач (через партнера АТ КБ «ПриватБанк», з яким укладено договір № 4010 про надання послуг в системі LiqPay від 02.12.2019) видав відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок, вказаний відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay на підставі договору № 4010 від 02.12.2019 на карту отримувача (відповідача), чим виконав свої зобов`язання за договором своєчасно та в повному обсязі. Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, а саме, отримавши кредитні кошти, відповідач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. В подальшому, як стверджує позивач, відповідач всупереч умовам кредитного договору, ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» та ст. 525, 526, 530, 536, 610, 612 ЦК України, порушив вищезазначені умови кредитного договору і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі кредит кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші грошові зобов`язання перед кредитодавцем за кредитним договором навіть після спливу строку кредитування, встановленого умовами кредитного договору. Станом на 13.02.2025 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить: 123 000,00 гривень, а саме: - прострочена заборгованість за кредитом: 15 000,00 гривень; прострочена заборгованість за нарахованими процентами: 108 000,00 гривень. Разом з тим, позивач вказує, що кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у загальній сумі 48 000,00 гривень за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 75 000,00 гривень. Враховуючи вищезазначене, кредитодавець просить суд у цьому позові стягнути з позичальника не повну суму заборгованості за кредитним договором, а лише її частину, а саме: прострочену заборгованість за кредитом: 15 000,00 гривень; прострочену заборгованість за нарахованими процентами: 60 000,00 гривень, що разом становить 75 000,00 гривень. Відтак, позивач просить суд стягнути зі [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» загальну суму заборгованості за кредитним договором № 1353-8283 від 23.02.2024 в розмірі 75 000,00 гривень, з яких: прострочена заборгованість за кредитом: 15 000,00 гривень; прострочена заборгованість за нарахованими процентами: 60 000,00 гривень. Судові витрати у розмірі 2 422,40 гривень, пов`язані з розглядом цієї позовної заяви, у встановленому законодавством порядку покласти на відповідача та стягнути їх з неї в повному обсязі на користь позивача. 26.05.2025 заочним рішенням Березанського міського суду Київської області позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено, стягнуто зі [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» загальну суму заборгованості за кредитним договором № 1353-8283 від 23.02.2024 в розмірі 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень 00 копійок, з яких: прострочена заборгованість за кредитом: 15 000 (п`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок; прострочена заборгованість за нарахованими процентами: 60 000 (шістдесят тисяч) гривень 00 копійок та судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок. Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 06.08.2025 вказане вище заочне судове рішення було скасовано за заявою представника відповідача [PERSON] - адвоката Реви Інни Олександрівни про перегляд заочного рішення та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження. 15.09.2025 через систему «Електронний суд» представник відповідача адвокат Рева І. О. надіслала додаткові пояснення у справі, в яких вказала, що відповідач не погоджується з пред`явленим позовом, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення зважаючи на наступне. Представник відповідача зазначає, що позивач стверджує, що 23.02.2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1353-8283 (розмір кредиту-15000 грн., строк кредитування - 300 днів). На обґрунтування вказаного позивачем надано копію договору, правил про відкриття кредитної лінії, паспорта споживчого кредиту, які начебто підписані відповідачем ( в т.ч за допомогою одноразового ідентифікатора). Так, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за вказаним договором у розмірі 75000 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту 15000 грн.; заборгованість за відсотками 60000 грн. Представник відповідача Рева І. О. підкреслює, що матеріали справи не містять доказів надсилання відповідачу одноразового ідентифікатора для підписання договору. Разом з цим відповідач не отримувала листів електронною поштою та смс-повідомлень від ТОВ «Укр Кредит Фінанс», особистий кабінет не реєструвала, договір не укладала. Про вказане товариство вперше дізналась після отримання вказаної позовної заяви. Також, представник відповідача вказує, що матеріали справи не містять: доказів на підтвердження факту використання саме відповідачем електронного підпису/ідентифікаторів; даних про приналежність вказаного в договорах мобільного номера (на який ймовірно надсилався ідентифікатор) саме відповідачу, при цьому номер мобільного відповідача (093)1453280, що є відмінним від вказаного в позовній заяві; доказів перерахування відповідачу будь-яких грошових коштів за вказаними договорами; номер банківського рахунку, на який перераховувалися грошові кошти; виписки по рахунку відповідача; доказів видачі в будь-який спосіб кредитних коштів чи факт використання відповідачем кредитних коштів. В додаткових поясненнях зазначено, що позивач посилається на власну довідку про перерахування суми кредиту (без номеру і дати), проте, як вказує представник відповідача, дана довідка не може вважатися доказом перерахування коштів, так як не відповідає за формою та змістом вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Така довідка не може вважатися доказом перерахування коштів в зв`язку з тим, що не містить підпису позичальника (наявний підпис лише директора ТОВ «Укр Кредит Фінанс». Представник відповідача вказує, що в матеріалах справи наявна довідка АТ КБ «Приват Банк» б/н від 14.02.2025р., за якою начебто перераховувались кошти у розмірі 15000 грн., щоправда кому належить карта з маскою [NUMBER] не видається за можливе зрозуміти. Окрім того, в матеріалах справи взагалі відсутній договір на переказ коштів № 4010 від 02.12.2019 р., на який посилається у названій вище довідці АТ КБ «Приват Банк», відтак наразі не видається за можливе встановити чи дійсно АТ КБ «Приват Банк» було уповноважене на перерахування коштів від імені ТОВ «Укр Кредит Фінанс». Отже, наявні в матеріалах справи довідки позивача та АТ КБ «ПриватБанк» не можуть бути доказом перерахування коштів відповідачу, оскільки не містять відомостей про номер розрахункового рахунку, на який начебто здійснювалось перерахування коштів та відомостей про отримувача коштів, з наданих довідок не вбачається також інформації про номер банківської картки, на яку начебто здійснювалося зарахування коштів, а також доказів, належності такої банківської картки відповідачу. Адвокат Рева І.О. зазначає, що позивач посилається також на розрахунки заборгованості, але вони теж не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу. Вказані розрахунки боргу не можуть слугувати належними та допустимими доказами ще й тому, що не підтверджуються первинною банківською документацією (випискою по рахунку) та не містять підписів позичальника та в деяких випадках кредитодавців. Отже, підсумовуючи вищезазначене представник відповідача вказує, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів укладення договору та перерахування коштів відповідачу, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. А тому, просить суд прийняти письмові пояснення до розгляду, розгляд справи здійснювати з врахуванням письмових пояснень. 16.09.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, про що Березанським міським судом Київської області винесено відповідну ухвалу. Позивач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, до суду не направив свого представника (а.с. 148). Разом з тим, представник позивача при поданні позовної заяви подав клопотання про розгляд цивільної справи без участі представника позивача (а.с. 48). Відповідачу [PERSON] копія ухвали про призначення даної цивільної справи до судового розгляду по суті, судові повістки про виклик до суду, були надіслані судом на електронну адресу, яку остання вказала в своєму клопотанні про надіслання їй судової кореспонденції на електронну адресу (а.с. 108). Тобто, відповідач є належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання в силу вимог ст. 128 ЦПК України. Представник відповідача адвокат Рева І.О., участь якої в судовому розгляді справи була забезпечена за допомогою підсистеми ВКЗ, просила у задоволенні позову відмовити, обгрунтовуючи свою позицію доводами, викладеними в додаткових поясненнях по справі. Суд створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, а також надав сторонам строк для подачі відзиву, відповіді на відзив, заперечень. Кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з матеріалами справи, аргументами іншої сторони та реагувати на них відповідно до вимог ЦПК України. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстав, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, для відкладення судом розгляду справи, суд не вбачає. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В силу приписів ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України закріплює право особи на захист цивільних прав та інтересів. Так, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). В силу приписів ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За правилом частини першої ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Як закріплено у ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів врегульовані Законом України «Про електронну комерцію». Так, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. (ч. 3, 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа, що закріплено в ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму (Постанова першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 16.12.2020 у справі № 561/77/19). Судом встановлено, що в матеріалах справи є копія договору про відкриття кредитної лінії № 1353-8283 від 23.02.2024, сторонами якого зазначено: кредитодавець "ТОВ Укр Кредит Фінанс" та позичальник [PERSON] , згідно з яким кредитодавець відкрив для позичальника кредитну лінію на умовах, визначених цим договором. Кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику кредиту на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язався повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором (п. 2.1-2.2 кредитного договору) (а.с. 11-18). Згідно з п. 2.3-2.4 кредитного договору дата видачі кредиту: 23.02.2024, останній календарний день першого базового періоду: 23.03.2024, сума кредиту: 15000,00 гривень, нараховані проценти за користування кредитом: 6750,00 гривень, разом до сплати: 21750,00 гривень. Мета отримання кредиту, тобто мета відкриття кредитної лінії: для задоволення особистих потреб позичальника. Як передбачено п. 3.2 кредитного договору для укладання цього договору. у порядку, встановленому Правилами, позичальник надає кредитодавцю інформацію щодо бажання отримати кредит, шляхом заповнення на веб-сайті кредитодавця усіх граф відповідної форми. Надаючи таку інформацію, позичальник вказує повні, точні та достовірні особисті дані, заповнення яких передбачено відповідною сторінкою веб-сайту кредитодавця та які необхідні для укладення даного договору. Позичальник несе відповідальність за дійсність та достовірність таких даних. Судом крім договору про відкриття кредитної лінії № 1353-8283 продукту «СreditKasa» було досліджено: 1) правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) (а.с. 19-26); 2) паспорт споживчого кредиту (а.с.26-28); 3) таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором (Графік платежів за договором) відповідно до Методики Національного банку України (п. 11.13 кредитного договору) (а.с. 29). Дані документи, як безпосередньо в них вказано, підписані [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) номер пароля С7743. Позивачем на підтвердження перерахунку коштів відповідачу приєднано до позовної заяви лист АТ КБ «ПриватБанк», за підписом начальника департаменту Чаплінської М.В., в якому повідомляється про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay на підставі договору № 4010 від 02.12.2019 по платежам, серед яких платіж № 2429602809 за номером договору 1353-8283 від 23.02.2024 на суму 15000,00 грн. на карту № [NUMBER] (а.с. 30-33). Разом з тим, до позову не додано зазначений договір, який би підтверджував повноваження та умови АТ КБ «ПриватБанк» здійснення фінансових операцій на замовлення платника - ТОВ «Укр Кредит Фінанс». Також до позовної заяви було долучено довідку про перерахування суми кредиту № 1353-8283 від 23.02.2024 та розрахунок заборгованості, видані ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (а.с. 34-37). З приводу даної довідки суд зазначає, що остання є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити викладену в ній інформацію. У позовній заяві позивач зазначив, що для оформлення кредитної угоди за допомогою веб-сайту клієнт, зокрема, створює заявку на отримання кредиту, отримує дзвінок від співробітника позивача, проходить перевірку та надає сканкопії документів (паспорту та ІНН) або верифікується за допомогою технології BankID. Доказів того, що [PERSON] звернулася із заявкою до позивача про отримання кредиту - суду не надано. Також перед судом не доведено, що саме відповідачка проходила перевірку співробітником ТОВ "Укр Кредит Фінанс", оскільки ні сканкопій документів, ні підтвердження проходження верифікації за допомогою технології BankID на дослідження надано не було. У свою чергу, відповідачка заперечує факт укладення договору з позивачем. Отже, перед судом не доведено належдними і допустими доказами, що між позивачем та відповідачкою 23.02.2024 було укладено договір кредитної лінії № 1353-8283. До позовної заяви не долучено належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» свої зобов`язання за договором про відкриття кредитної лінії № 1353-8283 від 23.02.2024 виконало, надавши саме відповідачці кредитні кошти у розмірі та у спосіб, визначений договором, а саме: первинних бухгалтерських документів, передбачених ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» або документів, передбачених ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію» у разі здійснення розрахунків у сфері електронної комерції відповідно до Законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Отже, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач свої зобов`язання за договором про відкриття кредитної лінії № 1353-8283 від 23.02.2024 виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі та у спосіб, визначені договорами. Кредитний договір, як і договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивачем не долучено належних та допустимих доказів отримання відповідачем кредитних коштів, а саме перерахування їх на рахунок відповідача, у порядку та у спосіб, визначені договором, суду не видається можливим встановити факт отримання відповідачем кредиту. Отже, матеріалами справи не підтверджується факт існування у відповідача [PERSON] перед позивачем пред`явленої до стягнення заборгованості. Таким чином, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Позивач при пред`явленні позову до суду сплатив судовий збір в сумі 2422,40 гривень (а.с. 10). Така сума судового збору була сплачена позивачем з огляду на положення ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, суд, з огляду на відмову в позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладає на позивача. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed