Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

В провадженні Дніпровського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , Національної поліції України Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Донецькій області Батальйону патрульної поліції в м. Краматорську та Слов`янську, Краматорської філії ПрАТ «СК Аско ДС», про встановлення винних дій відповідача у скоєній дорожньо-транспортній пригоді, відшкодування шкоди. 22 лютого 2022 року до Краматорського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , Національної поліції України Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Донецькій області Батальйону патрульної поліції в м. Краматорську та Слов`янську, Краматорської філії ПрАТ «СК Аско ДС», про встановлення винних дій відповідача у скоєній дорожньо-транспортній пригоді, відшкодування шкоди. Під час підготовки до евакуації архівного фонду Краматорського міського суду було знайдено цивільну справу, що не була розглянута по суті на час призупинення роботи суду, а саме на 09.03.2022 року та справу було направлено до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. 22 травня 2024 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] . Згідно автоматизованого розподілу справ між суддями, зазначена справа була розподілена до провадження судді Бойка О.М. В позовних вимогах позивач просить суд: -Встановити факт винних дій [PERSON] у скоєному ДТП, яке мало місце 13 вересня 2018 року; -Зобов`язати Краматорську філію ПрАТ «СК Аско ДС» відшкодувати матеріальні збитки внаслідок ДТП у розмірі 29778,91 грн. згідно із заключенням експерта. Обґрунтовує свої вимоги тим, що 13 вересня 2018 року о 16:05 відбулось ДТП за участю автомобілів «DAEWOO Lanos» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «TOYOTA YARIS» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . За фактом ДТП, яке відбулось було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД №157921 на [PERSON] . 14.09.2018 року [PERSON] подав заяву до ПрАТ «СК АСКО ДС» у якій повідомив про настання страхового випадку. 20.09.2018 року [PERSON] подав заяву до ПРАТ «СК АСКО ДС» у якій прохав представника ПрАТ «СК АСКО ДС» прибути до місцезнаходження пошкодженого автомобіля для визначення розміру збитків. Проте у своїй відповіді від 20.09.2018 року №156 ПрАТ «СК АСКО ДС» повідомило, що не буде реагувати до того моменту поки у судовому порядку не буде визнано [PERSON] не винним або вина не буде обопільна. [PERSON] звернувся до Краматорського міського суду Донецької області, який виніс постанову від 10.05.2019 року по справі №234/14600/18, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення [PERSON] передбаченого ст. 124 КУПАП закрив за відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. Постановою Донецького апеляційного суду від 10.06.2019 року по справі - було залишено в силі рішення суду першої інстанції по справі №234/14600/18. Тобто фактично, [PERSON] було визнано не винним, а у справі №234/14600/18 не було встановлено обопільної вини. З чого, на думку позивача, є очевидним те, що у скоєному ДТП винна саме [PERSON] . Після суду апеляційної інстанції, 26.06.2019 року [PERSON] повторно звернувся до ПрАТ «СК АСКО ДС». Проте у відповіді від 19.09.2019 року №1004 ПрАТ «СК АСКО ДС» зазначив, що для того аби визнати вказане ДТП страховим випадком є необхідним постанова суду про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП, а тому вказане ДТП не визнає страховим випадком та відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування. Після цього, [PERSON] звернувся до Краматорського міського суду Донецької області про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП (справа №234/20643/19). Проте [PERSON] було відмовлено в задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що вина [PERSON] у скоєнні ДТП не встановлена та відсутня постанова про притягнення останньої до адміністративної відповідальності. Донецький апеляційний суд виніс постанову від 13.10.2020 року по справі №234/20643/19, якою залишив рішення суду першої інстанції в силі. [PERSON] подав касаційну скаргу, проте Верховний Суд ухвалою від 25.11.2020 року відмовив у відкритті касаційного провадження. Вважає, що через дії працівників поліції [PERSON] фактично не має змоги захистити свої права та отримати виплати страхового відшкодування, а тому він звернувся до Начальника патрульної поліції Краматорська та Слов?янська із заявою від 28.12.2020 року, в якій прохав провести розслідування за фактом вчиненого [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яке мало місце 13.09.2018 року та винести постанову, якою притягнути [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яке мало місце 13.09.2018 року. Проте у своїй відповіді від 18.01.2021 року №Ш-685/41/37/1/01-2021 Батальйон патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов?янськ УПП в Донецькій області ДПП надав відповідь, якою відмовив в проведенні додаткової перевірки та винесенні відповідного адміністративного протоколу. Стверджує, що фактично обставинами, які змусили [PERSON] звернутись до суду є дії працівників патрульної поліції, які призвели до того, що винна особа у ДТП уникла відповідальності, а [PERSON] фактично не має змоги отримати законні виплати страхового відшкодування. Вважає, що є встановленим той факт, що в діях [PERSON] відсутній склад адміністративного правопорушення та відсутня обопільна вина, а тому винна у ДТП водій [PERSON] . Представник Батальйону патрульної поліції в м. Краматорську та Слов`янську надали відзив на позовну заяву в якому заперечували позовні вимоги у повному обсязі та просили суд відмовити в їх задоволенні. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити їх. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заперечував позовні вимоги та просив відмовити в їх задоволенні. Представник відповідача БПП в м. Краматорську та Слов`янську Семібратова Д.О. у судовому засіданні заперечувала позовні вимоги та просила відмовити в їх задоволенні. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши наданні докази, суд встановив, що наявні підстави для відмови в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Судом фактично встановлено, що 13 вересня 2018 року о 16:05 відбулось ДТП за участю автомобілів «DAEWOO Lanos» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та «TOYOTA YARIS» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . За фактом ДТП, яке відбулось було складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД №157921 на [PERSON] . 14.09.2018 року [PERSON] подав заяву до ПрАТ «СК АСКО ДС» у якій повідомив про настання страхового випадку. 20.09.2018 року [PERSON] подав заяву до ПРАТ «СК АСКО ДС» у якій прохав представника ПрАТ «СК АСКО ДС» прибути до місцезнаходження пошкодженого автомобіля для визначення розміру збитків. Проте у своїй відповіді від 20.09.2018 року №156 ПрАТ «СК АСКО ДС» повідомило, що не буде реагувати до того моменту поки у судовому порядку не буде визнано [PERSON] не винним або вина не буде обопільна. У відношенні водія [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.. 124 КУпАП та скеровано до Краматорського міського суду Донецької області, який виніс постанову від 10.05.2019 року по справі №234/14600/18, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення [PERSON] передбаченого ст. 124 КУПАП закрив за відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. Постановою Донецького апеляційного суду від 10.06.2019 року по справі - було залишено в силі рішення суду першої інстанції по справі №234/14600/18. Тобто фактично, [PERSON] не було визнано винним, а у справі №234/14600/18 не було встановлено обопільної вини. Після суду апеляційної інстанції, 26.06.2019 року [PERSON] повторно звернувся до ПрАТ «СК АСКО ДС». Проте у відповіді від 19.09.2019 року №1004 ПрАТ «СК АСКО ДС» зазначив, що для того аби визнати вказане ДТП страховим випадком є необхідним постанова суду про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 124 КУпАП, а тому вказане ДТП не визнає страховим випадком та відсутні правові підстави для виплати страхового відшкодування. Після цього, [PERSON] звернувся до Краматорського міського суду Донецької області про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП (справа №234/20643/19). Проте [PERSON] було відмовлено в задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що вина [PERSON] у скоєнні ДТП не встановлена та відсутня постанова про притягнення останньої до адміністративної відповідальності. Донецький апеляційний суд виніс постанову від 13.10.2020 року по справі №234/20643/19, якою залишив рішення суду першої інстанції в силі. [PERSON] подав касаційну скаргу, проте Верховний Суд ухвалою від 25.11.2020 року відмовив у відкритті касаційного провадження. Вважає, що через дії працівників поліції [PERSON] фактично не має змоги захистити свої права та отримати виплати страхового відшкодування, а тому він звернувся до Начальника патрульної поліції Краматорська та Слов?янська із заявою від 28.12.2020 року, в якій прохав провести розслідування за фактом вчиненого [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яке мало місце 13.09.2018 року та винести постанову, якою притягнути [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яке мало місце 13.09.2018 року. Проте у своїй відповіді від 18.01.2021 року №Ш-685/41/37/1/01-2021 Батальйон патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов?янськ УПП в Донецькій області ДПП надав відповідь, якою відмовив в проведенні додаткової перевірки та винесенні відповідного адміністративного протоколу. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно п. 3, 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві. При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові. З позовної заяви вбачається, що фактично [PERSON] просить суд встановити вину [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом. Стаття 3\~ЦК України\~вказує,\~що загальними\~засадами цивільного\~законодавства є: 1)\~неприпустимість свавільного\~втручання у\~сферу особистого\~життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених\~Конституцією України\~та законом; 3)\~свобода договору; 4)\~свобода підприємницької\~діяльності,\~яка не\~заборонена законом; 5)\~судовий захист\~цивільного права\~та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення\~цивільних прав\~та обов`язків,\~зокрема,\~є: 1)\~договори та\~інші правочини; 2)\~створення літературних,\~художніх творів,\~винаходів та\~інших результатів\~інтелектуальної,\~творчої діяльності; 3)\~завдання майнової\~(матеріальної)\~та моральної\~шкоди іншій\~особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Вина особи у дорожньо-транспортній пригоді передбачає відповідальність за ст.124 КУпАП, а саме порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна , що тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року. Згідно ст.221 КУпАП судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 124 КУпАП. Тобто, з цього можливо дійти до висновку, що вина особи у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди можлива лише судом у порядку розгляду протоколу про адміністративне правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП. Цивільним судочинством не передбачено встановлення вини або факту вини особи у дорожньо-транспортній пригоді. Фактично, з огляду на матеріали цивільної справи, вбачається, що позивач обрав неналежний спосіб захисту. З вказаної\~позовної заяви\~вбачається,\~що позивач\~хоче встановити\~факт вини\~іншої особи\~у вчиненні\~дорожньо-транспортної\~пригоди у\~порядку цивільного\~судочинства. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Велика Палата неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа та характеру його порушення, невизнання або оспорення. Велика Палата Верховного Суду у постанові №\~990/150/23\~від 22.02.2024 року зазначила, що звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, суд не наділений повноваженнями визначати спосіб захисту порушеного права на стадії відкриття провадження, оскільки саме позивач наділений правом на звернення та обов`язком визначення способу захисту. Щодо другої позовної вимоги про стягнення матеріальних збитків на користь позивача, то її суд також не може задовольнити, оскільки відсутнє рішення суду про наявність вини [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Окремо, слід вказати, що надана до суду позивачем авто-товарознавча експертиза також не може бути належним доказом вини відповідачки, оскільки такою експертизою встановлюються лише вартість завданих збитків та оцінка майна. В разі необхідності встановлення вини або її оспорювання, необхідно звертатись до експертної установи для проведення комплексної автотехнічної експертизи. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ст.82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що позивач в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, могла би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Чого при розгляді цієї цивільної справи здійснено не було. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст.\~263\~ЦПК України\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, надані до неї докази та посилання на докази, прослухавши ствердження сторін по справі, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Отже, на підставі вищезазначеного, та

Outcome: dismissed