Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

Короткий опис справи та позиція позивача Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, від 01.10.2020 у сумі 260 500,00 грн. В обґрунтування вимог вказано, що 01.10.2020 між ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» та [PERSON] було укладено договір №6028680 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, на підставі якого кредитор надав позичальнику грошові кошти в у сумі 260 500,00 грн для власних потреб на умовах строковості, зворотності, платності, у безготівковій формі, шляхом перерахування з поточного рахунку кредитодавця на рахунок позичальника, зазначений у додатку №2, який є невід`ємною частиною цього договору, а позичальник зобов`язався своєчасно погашати кредит, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування кредитом із розрахунку 28,00% річних від суми заборгованості та виконувати інші зобов`язання згідно з договором. Позичальник порушила умови договору кредиту, а саме не здійснює повернення отриманого кредиту із сплатою процентів за його користування та інших платежів, передбачених договором, в строки, визначені у додатку №1 до договору кредиту. Станом на 01.05.2024 загальна сума заборгованості становить 679 944,30 грн, а саме: -заборгованості за кредитом 205,124,63 грн; -заборгованість по відсотках 160 469,48 грн; -заборгованість по комісії 312 600,00 грн; -заборгованість по рахунку інфляції 1 352,59 грн; -заборгованість за 3% річних 397,60 грн. Представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Процесуальні дії по справі Ухвалою Шевченківського районного суду міста Дніпра від 23.08.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Інших заяв по суті справи до суду не надійшло. Ухвалою суду від 22.05.2025 підготовче провадження у справі завершено та призначено розгляд справи по суті. Судом 04 листопада 2025 винесено ухвалу про розгляд справи заочно на підставі наявних доказів. Щодо належного повідомлення відповідача Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, правом на подання відзиву не скористалася. Суд у судові засідання викликав відповідача, однак остання не вжила заходів, щоб отримати судову кореспонденцію за місцем реєстрації ( [ADDRESS] , останнє відоме місце реєстрації [PERSON] . Рекомендоване повідомлення повернулося до суду як не вручене. Тобто суд вжив доступні і розумні заходи для повідомлення [PERSON] щодо розгляду справи, яка стосується її безпосередньо. Враховуючи скерування ухвали про призначення справи до розгляду за адресою зареєстрованого в установленому законодавством порядку місця проживання Відповідача та повернення повістки із відміткою «за закінченням терміну зберігання». Суд вважає, що Відповідач повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, в постанові від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19. Враховуючи викладене вище, суд вважає за можливим розглянути справу на підставі наявних документів у справі. Докази, досліджені судом 1.Розрахунок заборгованості фізичної особи [PERSON] по кредитному договору №6028680 від 01.10.2020 станом на 01.05.2024; 2. Таблиця нарахування та оплата процентів по кредитному договору №6028680 від 01.10.2020 станом на 01.05.2024. 3.Договір №6028680 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; 4.Таблиця погашення основного боргу та ануїтетні платежі відсотків; 5.Додаток 2 до Договору №6028680 про надання кредиту від 01.10.2020 (заява позичальника); 6.Додаток 3 до Договору №6028680 про надання кредиту від 01.10.2020 (реквізіти для перерахування коштів на поточний рахунок Кредитодавця для погашення кредиту, процентів та сплати інших платежів); 7.Платіжна інструкція №243 від 01.10.2020, згідно якої ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» перерахувало 250 080,00 грн згідно з кредитним договором №6028680 від 01.10.2020 на рахунок [PERSON] [NUMBER] ; 8. Паспорт Відповідача. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 01.10.2020 між ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» та [PERSON] було укладено договір №6028680 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту (далі договір). Відповідно до умов договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в кредит у сумі 260 500,00 грн, для власних потреб, на умовах строковості, зворотності, платності, у безготівковій формі шляхом перерахування коштів з поточного рахунку кредитодавця на рахунок позичальника або іншого отримувача, зазначений у додатку №2, який є невід`ємною частиною цього договору, а позичальник зобов`язується своєчасно погашати кредит, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування кредитом із розрахунку 28.00% річних від суми заборгованості та виконувати інші зобов`язання згідно цього договору (п. 1.1 договору). Дата перерахування суми кредиту на рахунок, вказаний позичальником у додатку №2, є датою укладання цього договору (п. 1.2 договору). Дата остаточного повернення кредиту до 15.09.2024 (п. 1.3 договору). Платежі з повернення кредиту здійснюються згідно з додатком №1, який є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.4 договору). У випадку прострочення позичальником виконання зобов`язання по поверненню кредитодавцю суми боргу за цим договором він зобов`язаний відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України сплатити суму заборгованості з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення платежу (п. 3.3.7 договору). Додатком №2 до договору №6028680 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, є заява [PERSON] , у якій вона просила перерахувати належну їй суму кредиту після утримання комісії згідно з пп. 2.7 договору в розмірі 250 080,00 грн на рахунок № [NUMBER] . Відповідно до платіжної інструкції №243 від 01.10.2020, на рахунок [PERSON] № [NUMBER] ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» перерахувало 250 080,00 грн згідно з кредитним договором №6028680 від 01.10.2020. Згідно з розрахунком заборгованості, станом на 01.05.2024 за відповідачем рахується заборгованість за договором №6028680 про надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту від 01.10.2020 розмірі 679 944,30 грн, з яких: заборгованості за кредитом 205 124,63 грн, заборгованість по відсотках 160 469,48 грн, заборгованість по комісії 312 600,00 грн, заборгованість по рахунку інфляції 1 352,59 грн, заборгованість за 3% річних 397,60 грн. Норми права Частиною 2 ст.11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із положенням ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. В силу ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положенням ст.611 ЦК України визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Статтею 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За правилами, встановленими статтями 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та проценти від простроченої суми. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Висновки суду Як вбачається з досліджених доказів, умови договору позичальником належним чином не виконані, в передбачені договором строки кредит не погашений. Будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач суду не надала, як і не надала доказів щодо належного виконання нею умов кредитного договору. Оскільки відповідачем доводи позивача щодо невиконання ним зобов`язань за договором не спростовані, доказів сплати заборгованості за кредитом не надано, таким чином суд приходить до висновку про необхідність стягнути з останньої на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 205 124,63 грн, заборгованості по відсотках 160 469,48 грн, заборгованість по рахунку інфляції 1352,59 грн, 3% річних 397,60 грн. Щодо стягнення заборгованості по комісії суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Суди апеляційної та касаційної інстанцій, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду України № 6-1746цс16 від 16.11.2016 року, № 444/484/15ц від 12.12.2018 року. Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. При цьому, відповідно до ч.1 ст.11 вказаного Закону після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Умови договору, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року (справа № 496/3134/19) відступила від висновків, викладених у постановах ВС від 1 квітня 2020 року в справі № 583/3343/19 та від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20, та прийшла до висновку, що боржник за договором споживчого кредитування може один раз на місяць безоплатно отримувати від банку інформацію про стан кредитної заборгованості. Тому банк не має права передбачати в умовах договору щомісячну плату за такі послуги. Велика Палата Верховного Суду констатувала, що Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Проаналізувавши норми законодавства, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Врахувавши те, що в оспореному договорі встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду вказала, що пункти договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Таким чином, оскільки комісія банком нараховувалася відповідачу за дії, які банк здійснює на власну користь, судом не вбачається правових підстав для задоволення вимог в частині стягнення заборгованості по комісії у розмірі 312 600,00 грн. З урахуванням викладеного позовні вимоги ТОВ «ФІНАНСОВО-КРЕДИТНИЙ СУПЕРМАРКЕТ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 6028680 від 01.10.2020 року в загальному розмірі 367 344,30 грн, яка складається із: за тілом кредиту в розмірі 205 124,63 грн, заборгованості по відсотках 160 469,48 грн, заборгованість по рахунку інфляції 1352,59 грн, 3% річних 397,60 грн. Щодо судового збору Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви позивачем сплачений судовий збір в сумі 10 199,16 грн. Враховуючи те, що позовну заяву ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» задоволено частково, суд, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача в сумі 5510,16 грн., виходячи з розрахунку: 367 344,30 грн. (розмір задоволених позовних вимог) * 10 199,16 грн. (сума сплаченого судового збору) : 679 944,30 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 5510,16 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial