Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

07.10.2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1 / 4 частини з усіх видів заробітку ( доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову із посиланням на ст. ст. 150, 180-184 СК України зазначає, що вона та [PERSON] уклали шлюб з 12 вересня 2018 року. Під час шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Роменського міськрайонного суду від 03.03.2021 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу вона з сином переїхала з с.Хмелів, де проживала з відповідачем, та стала проживати за адресою [ADDRESS] . Син навчається у першому класі. До січня 2025 року відповідач надавав періодично незначну матеріальну допомогу на утримання сина, а фактично з січня і по даний час взагалі не надає будь-якої допомоги, в тому числі і матеріальної на утримання сина. Одна вона не може забезпечити належний рівень життя дитині. Відповідач є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти в розмірі 1 / 4 частини з усіх видів заробітку ( доходу). Оскільки на даний час являється військовослужбовцем ЗСУ, та регулярно отримує відповідне грошове забезпечення, а отже має постійний заробіток. Ухвалою суду 08 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Позивач в заяві до суду позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, справу розглядати без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відзиву на позов не надходило. Оскільки заяв про перехід справи з прощеного провадження в загальне провадження не направляли сторони, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 березня 2021 року було розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований 12 вересня 2018 року Виконкомом Хмелівської сільської ради Роменського району Сумської області, актовий запис № 01 ( а.с.10). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 30 вересня 2025 року № 00053884389, 4 грудня 2021 року після реєстрації шлюбу з [PERSON] позивачці присвоєно прізвище « [PERSON] » ( а.с.8-9). Сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 21 березня 2019 року Роменським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області (а.с.11). Згідно довідки голови квартального комітету виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області № 16 від 24 вересня 2025 року [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , але фактично проживає зі своїм неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] . Син знаходиться на утриманні матері (а.с.13). Відповідно до довідки Роменської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 5 Роменської міської ради Сумської області від 30.09.2025 року № 01-19/46, [PERSON] дійсно навчається в 1 класі Роменської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 5 Роменської міської ради Сумської області ( а.с.14). Відповідно до довідки начальника [INFO] від 04 вересня 2025 року № 131 [PERSON] , [INFO] дійсно на виконання Указу Президента України від 24.02.2022 року № 65/2022 « Про загальну мобілізацію» був призваний на військову службу по мобілізації [INFO] до в\\ч ( номер якої не вказується з міркувань безпеки), наказ № 171 від 25.06.2025 року ( а.с.17). Наведене свідчить, що між сторонами склалися спірні сімейні правовідносини з приводу утримання дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів, що стягуються з батьків суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десяти кратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» визначено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитини, визначається судом. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Враховуючи, що позивач проживає з дитиною, яка перебуває на її утриманні, а відповідач працездатний та зобов`язаний утримувати дитину до її повноліття, відзиву на позов не подав, то з [PERSON] на користь позивача мають стягуватися аліменти на утримання дитини. Враховуючи рівний обов`язок батька і матері утримувати своїх дітей суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 його частини, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Також з відповідача, на підставі ст. 141 ЦПК України, в прибуток держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved