Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 20.05.2025 надійшов зазначений позов ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором (т.\~1, а.с.\~1-108), в якому з урахування уточненої позовної заяви, поданої 23.07.2025 через зміну прізвища Відповідачем (т.\~1, а.с.\~148-157), Позивач просить суд: стягнути з Відповідача на його користь заборгованість за двома договорами (кредитним і позики) у загальному розмірі 74\~673,80\~грн. та судові витрати (том\~1\~а.с.\~5). На обґрунтування заявлених позовних вимог представник Позивача [PERSON] (наказ від 31.05.2024 №\~30/к/тр про переведення на посаду директора та протокол загальних зборів учасників ТОВ\~«КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» від 04.06.2024 №\~04/06/2024, том\~1, а.с.\~13, 14) у позовній заяві зазначила, що Відповідач уклала два договори, а саме: кредитний договір від 23.08.2021 №\~101257595 з Товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» (далі ТОВ «МІЛОАН») та договір позики від 10.09.2021 №\~77563161 з Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (далі ТОВ «1\~БАНК»). За умовами названих договорів Відповідач отримала кошти, проте не надала своєчасно та у повному обсязі грошові кошти для погашення заборгованості згідно з умовами цих Договорів. У подальшому зазначені кредитори відступили право вимоги за цими договорами Товариству з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (далі ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ»), яке, в свою чергу, відступили право вимоги за названими Договорами Позивачеві. У зв`язку з цим Відповідач, як стверджено в позовній заяві, має перед Позивачем заборгованість у загальному розмірі 74\~673,80\~грн, що включає таку заборгованість за двома договорами: 1)\~за кредитним договором від 23.08.2021 №\~101257595 у загальному розмірі 63\~650,00\~грн., що включає: \~9\~000,00\~грн. заборгованість за основним зобов`язанням («тіло» кредита); \~\~54\~650,00\~грн. \~ заборгованість за відсотками; 2)\~за договором позики від 10.09.2021 №\~77563161 у загальному розмірі 11\~023,80\~грн., що включає: \~4\~000,00\~грн. заборгованість за основним зобов`язанням; \~6\~950,60\~грн. заборгованість за відсотками; \~64,00\~грн. інфляційні збитки; \~9,20\~грн. нараховані 3\~% річних. Після виконання вимог частин шостої восьмої статті\~187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) ухвалою суду від 05.06.2025 відкрито провадження в справі, визначено здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін; встановлено Відповідачу строк для подання відзиву з викладенням заперечення проти позову, встановлено строки для подання інших заяв по суті справи, призначено розгляд справи в судовому засіданні на 24.06.2025, відкладене за клопотанням Відповідача для отримання правової допомоги на 05.08.2025 та за клопотання представника Позивача на 02.09.2025. Ухвалою суду від 02.09.2025 відмовлено представникові Відповідача у витребуванні доказів через невідповідність клопотання вимогам статті\~84 ЦПК України, водночас задоволено частково клопотання представника Позивача про витребування доказів, у зв`язку з чим судовий розгляд було відкладено на 24.09.2025 (т.\~2, а.с.\~22-24), надалі відкладений на 15.10.2025 через ненадходження витребуваних доказів та на 05.11.2025 за клопотанням представника Позивача. У судовому засіданні 05.11.2025 представник Позивача Левицька\~А.В. (довіреність від 06.01.2025, т.\~2, а.с.\~76) підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві з урахуванням уточнення (т.\~1, а.с.\~1-108, 148-157), відповіді на відзив, поданій до суду 07.08.2025 (т.\~1, а.с.\~212-226), а також письмових поясненнях, поданих суду 22.08.2025 (т.\~2, а.с.\~1-6), надавши усні пояснення щодо форми і порядку укладення спірних договорів, доказів, зокрема витребуваних судом за клопотанням сторони Позивача, на підтвердження отримання Відповідачем коштів, правильності нарахування заборгованості. Тому представник Позивача просила суд задовольнити позов повністю та стягнути судові витрати за сплачений судовий збір у розмірі 2\~422,40\~грн. і професійну правничу допомогу у розмірі 25\~000,00\~грн. Зокрема, стороною Позивача було звернено увагу суду на недоведеність (відсутність доказів) стосовно заперечень сторони Відповідача щодо потрапляння паспорту Відповідача та її особистих даних до рук шахраїв, відсутність звернення Відповідача за таким фактом до правоохоронних органів. Також зауважено на здійсненні Відповідачем дій, спрямованих на укладання договорів в електронній формі, відсутності повідомлень Відповідача про небажання продовжувати строки кредитування. Відповідач у судове засідання 05.11.2025 не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи особисто повідомлена, що підтверджено матеріалами справи (т.\~2, а.с.\~73). Крім того Відповідач повідомляла суд, що змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » у зв`язку із укладенням шлюбу, надавши на підтвердження копії свого паспорта, відповідного актового запису про шлюб, а також копії свідоцтва про її шлюб (т.\~1, а.с.\~132-134, 146-147). Представник Відповідача [PERSON] (ордер на надання правничої допомоги від 29.07.2025, серії\~АІ, №\~1959923, т.\~1, а.с.\~167) у судовому засіданні 05.11.2025 заперечила проти задоволення позову повністю з підстав, викладених у відзиві на позов, поданому до суду 04.08.2025 (т.\~1, а.с.\~158-171), та запереченнях на відповідь Позивача на відзив, поданих до суду 12.08.2025 (т.\~1, а.с.\~241-251), усно пояснивши, що, як стверджує Відповідач, вона не укладала кредитних договорів, у період із серпня до вересня 2021\~року працювала у мережі ресторанів «Євразія», її паспортні та особисті дані потрапили до рук шахраїв, внаслідок чого протягом було оформлено кілька кредитів (точна кількість Відповідачу не відома), проте до правоохоронних органів вона не зверталась. Додатково представник Відповідача звернула увагу на відсутності підпису Відповідача на одному з договорів, нарахуванні відсотків поза межами строків та заперечила стягнення витрат на правничу допомогу через відсутність доказів на обґрунтування цих витрат, зокрема, враховуючи і завищення вартості наданих послуг з огляду на їх договірну вартість. Суд, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття\~89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. З наявних матеріалів справи судом встановлено, що між Позивачем ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023 №\~10-03/2023/01 (т.\~1, а.с.\~82-84), за умовами якого Позивачеві відступлено права грошових вимог, зокрема, до Відповідача за Договором про споживчий кредит від 23.08.2021 №\~101257595, укладеного з ТОВ «МІЛОАН», та за Договором позики від 10.09.2021 №\~77563161, укладеного з ТОВ «1\~БАНК», що підтверджено копіями названого Договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023 №\~10-03/2023/01 (т.\~1, а.с.\~82-84), а також Актів прийому-передачі Реєстру Боржників, відповідним Витягом з цього Реєстру (т.\~1, а.с.\~7, 8, 85, 86-87). У свою чергу, право вимоги до Відповідача за названими кредитним договором і договором позики перейшло до згаданого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на підставі, відповідно, Договору факторингу за №\~29-12/2021-45, укладеного з ТОВ «МІЛОАН» 29.12.2021, що підтверджено копією цього Договору (т.\~1, а.с.\~66-70) і копіями Акта прийому-передачі Реєстру Боржників, Витягу з цього Реєстру (том\~1\~а.с.\~71-74, 80), та Договору факторингу за №\~27/01/2022, укладеного з ТОВ «1\~БАНК» 27.01.2022, що підтверджено копією цього Договору (т.\~1, а.с.\~75-77) і копіями Актів прийому-передачі Реєстру Боржників, Витягом з цього Реєстру (т. 1, а.с.\~77-79, 81). На підтвердження наявності кредитної заборгованості Відповідача суду було надано копію Договору про споживчий кредит за №\~101257595, укладеного 23.08.2021 між згаданим ТОВ «МІЛОАН» в особі генерального директора [PERSON] , з одного боку, та Відповідачем [PERSON] , з іншого боку (т.\~1, а.с.\~23-27). За умовами цього Договору Кредитодавець надає Позичальникові (Відповідачу) грошові кошти у розмірі 10\~000\~грн.; строк кредитування 15\~днів (з 23.08.2021 до 07.09.2021); проценти за кредитом нараховуються за ставкою 1,50\~% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом; стандартна процентна ставка 5,00\~% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом; комісія за надання кредиту 1\~000,00\~грн. за ставкою 10,00\~% від суми кредиту, що нараховується одноразово. Більш детальна інформація щодо кредитного зобов`язання наведена у Графіку платежів (т.\~1, а.с.\~27). Ідентифікуючи Відповідача відомості (прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, серія і номер паспорта, адреса проживання, електронної пошти, номер телефону) було наведено в розділі\~10 зазначеного Договору та в Анкеті-заяві на кредит №\~101257595 (т.\~1, а.с.\~27, 29). Водночас перелічені документи (копії Договору та Анкети-заяви) не містять жодних відомостей щодо підпису цього Договору Відповідачем, а також номеру банківської карти для перерахування коштів. На підтвердження наявності електронного підпису Відповідача під зазначеним кредитним договором одноразовим ідентифікатором («L58034») суду надано копію довідки ТОВ «МІЛОАН» про ідентифікацію (т.\~1, а.с.\~50), яка не містить ані означення суб`єкта (особи), якому було адресовано цю довідку, ані дату її видачі, ані реєстраційного номера чи інших ідентифікуючих офіційний документ реквізитів. У зв`язку з чим суд не бере до уваги цю довідку як неналежний і недопустимий доказ підтвердження підписання Відповідачем кредитного договору з огляду на відсутність її підпису під текстом самого договору. При цьому суд виходить із споживчого характеру правовідносин сторін та висновків Верховного Суду, що за відсутності належних і допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними (зокрема, постанова Верховного Суду від 08.0.2018 у справі №\~552/2819/16-ц). Разом з тим, суду було надано докази здійсненого переказу коштів Відповідачеві у день укладення зазначеного вище кредитного договору 23.08.2021 у розмірі «тіла» кредиту 10\~000,00\~грн., а саме: копію квитанції від 23.08.2021 №\~ID платежу 1742249177 (т.\~1, а.с.\~51). Цей переказ коштів було підтверджено також витребуваною ухвалою суду від 02.09.2025 за клопотанням сторони Позивача випискою по банківському рахунку Відповідача (т.\~2, а.с.\~53), яка є належним і допустимим доказом наявності заборгованості (зокрема, постанови Верховного Суду від 16.09.2020 у справі №\~200/5647/18, від 28.10.2020 у справі №\~760/7792/14, від 17.12.2020 у справі №\~278/2177/15, від 30.11.2022 у справі №\~214/6975/15). Проте, як стверджено стороною Відповідача, такі кошти, дійсно, надходили на рахунок Відповідача, але нею не вживались жодних заходів для з`ясування їх походження, а так само не подавалось звернень до правоохоронних органів щодо використання, як вказано у відзиві, невідомими «шахраями» її паспортних і особистих даних для отримання кредитів. Доказів протилежного матеріали справи не містять. Отже, зважаючи на наведене, суду доведено факт перерахування 23.08.20921 коштів у розмірі 10\~000,00\~грн. на рахунок Відповідача, що останньою не заперечувалось, натомість не надано належних і допустимих доказів підписання Відповідачем відповідного кредитного договору, тобто доказів укладення цього договору, а відтак і доказів узгодження сторонами істотних умов цього кредитного договору, зокрема, строків кредитування, відсоткової ставки тощо. Згідно з копією Відомості про щоденні нарахування та погашення (т.\~1, а.с.52-54) та Розрахунком заборгованості за станом на 10.03.2023 (т.\~1, а.с.\~62) на погашення згаданої вище заборгованості 30.09.2021 було перераховано один єдиний платіж у розмірі 1\~000,00\~грн. Крім того, судом встановлено, що Відповідачем 10.09.2021 був укладений Договір позики №\~77563161 з ТОВ «1\~БАНК» в особі директора Білана\~В.І., копію якого долучено до позовної заяви (т.\~1, а.с.\~36); ідентифікуючи Відповідача відомості наведено в пункті\~20 цього Договору, а також в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Додаток №\~1 до Договору, т.\~1, а.с.\~37) із зазначенням її дошлюбного прізвища, імені, по батькові, РНОКПП, серії та номера паспорта, поштової та електронної адреси, номер банківської карти, а також одноразового ідентифікатору підписання договору «KНme1VYbhb» (т.\~1, а.с.\~37). За умовами зазначеного Договору Позикодавець надає Позичальникові (Відповідачу) грошові кошти у розмірі 4\~000\~грн. на строк 19\~днів (до 29.09.2021); фіксована процентна ставка 1,99\~% в день; ставка за понадстрокове користування позикою 2,70\~% в день. Проте зі змісту Договору не вбачається умов і строків його пролонгації. Детальна інформація наведена у Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (т.\~1, а.с.\~37). Перерахування Відповідачеві коштів 10.09.2021 у розмірі 4\~000,00\~грн. підтверджено витребуваною ухвалою суду від 02.09.2025 за клопотанням сторони Позивача випискою по банківському рахунку Відповідача (т.\~2, а.с.\~53), яка є належним і допустимим доказом наявності заборгованості (зокрема, постанови Верховного Суду від 16.09.2020 у справі №\~200/5647/18, від 28.10.2020 у справі №\~760/7792/14, від 17.12.2020 у справі №\~278/2177/15, від 30.11.2022 у справі №\~214/6975/15). Відповідачем не було здійснено платежів на погашення заборгованості за позикою, тому виникла заборгованість, розрахунок якої за станом на 10.01.2023 додано до позовної заяви (т.\~1. а.с.\~58-61, 63), що включає заборгованість за основним зобов`язанням у розмірі 4\~000,00\~грн., за відсотками у розмірі 6\~950,60\~грн. та інфляційні збитки і 3\~% річних у розмірі відповідно 64,00\~грн. та 9,20\~грн. Перевіряючи правильність нарахування відсотків за користування позикою, суд виходить з розміру позики (4\~000,00\~грн.), визначеної Договором відсоткової ставки 1,99\~% (79,60\~грн.) та строку надання позики 19\~днів. Тому до стягнення як обґрунтована та підтверджена належними і допустимими доказами підлягає заборгованість за відсотками у розмірі 1\~512,40 (79,60\~грн. х 19\~днів), а не заявлений до стягнення розмір 6\~950,60\~грн., що не підтверджений належними і допустимими доказами, враховуючи відсутність у згаданому Договору позики, як зазначалось, умов щодо пролонгації строку його дії. Згідно з частиною першою статті\~509, частиною першою статті\~525 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За визначеннями частини першої статті\~626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статей\~1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа\~1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Крім того, нормами статей\~1046, 1047 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. При цьому за положеннями частин першої, другої статті\~639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо ж сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості, а так само і порядок вчинення електронних правочинів, зокрема й кредитних договорів, тобто із застосуванням згаданих інформаційно-комунікаційних систем визначено Законом України «Про електронну комерцію», зокрема статтею\~11 цього Закону. За визначенням пунктів\~5, 7 частини першої статті\~3 названого Закону електронним договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; а електронний правочин це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем. Статтею\~12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено можливість використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором для підписання електронного правочину. Таким електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт\~6 частини першої статті\~3 цього Закону). При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію; одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт\~12 частини першої статті\~3 названого вище Закону). Отже, електронний підпис у розумінні Закону України «Про електронну комерцію» є комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт відповідного товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений (висновки, викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №\~127/33824/19, від 14.06.2022 у справі №\~757/40395/20, від 03.02.2023 у справі №\~757/22453/20, від 29.05.2024 у справі №\~545/1750/21). Крім того, Верховним Судом неодноразово зазначалося на правильності ідентифікації (верифікації) відповідного суб`єкта електронної комерції (Позичальника за кредитним договором) в інформаційній системі з використанням його особистих даних, а саме: паспорта, ідентифікаційного коду, номера телефону, електронної пошти, номера банківської картки, на яку слід перерахувати кошти (зокрема, постанова від 31.01.2024 у справі №\~671/1832/20). Також, як зазначалось вище, судом взято до уваги як належний і допустимий доказ кредитної заборгованості згадану виписку за картковим рахунком Відповідача, враховуючи висновки Верховного Суду (зокрема, постанови від 16.09.2020 у справі №\~200/5647/18, від 28.10.2020 у справі №\~760/7792/14, від 17.12.2020 у справі №\~278/2177/15, від 30.11.2022 у справі №\~214/6975/15). Такі висновки Верховного Суду і судова практика в цілому щодо врахування виписок по особових рахунках як належних і допустимих доказів є стабільною, ґрунтується на відповідних нормах фінансового законодавства України. Так, у постанові від 15.05.2025 у справі №\~488/3972/23 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті\~9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність. Разом із тим відповідно до пункту\~5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 №\~254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті\~62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №\~75. На підставі аналізу зазначених норм Верховний Суд у названій постанові виснував, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. За загальним правилом статті\~536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Частинами першою, другою статті\~1056-1 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Частина перша статті\~1048 ЦК України надає також право позикодавцю на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №\~910/4518/16 зроблено висновок про те, що щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування; право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. При цьому Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття\~629 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина друга статті\~615 ЦК України). Згідно з вимогами статті\~526, частини першої статті\~527, частини першої статті\~530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття\~536 ЦК України). Статтею\~610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). При цьому статтею\~625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, 17.03.2022 набрав чинності Закон України від 15.03.2022 №\~2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом\~18, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею\~625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, наведені положення пункту\~18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України стосуються правовідносин, що виникли з договору позики та/або кредитного договору, за умовами яких позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем). Загальновідомо, що Указом Президента України від 24.02.2022 №\~64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022, який неодноразово продовжувався й діє дотепер. З огляду на це Відповідач на підставі пункту\~18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України підлягає звільненню від відповідальності, визначеної статтею\~625 ЦК України, а саме: сплатити індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних, нарахованих за згаданим вище Договором позики до 10.01.2023 (т.\~1, а.с.\~63), тобто за період, що охоплює період дії воєнного стану, тому ці кошти підлягають списанню, а позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню. За загальним визначенням правонаступництво це перехід прав і обов`язків від одного суб`єкта до іншого; правонаступництво є самостійною підставою заміни кредитора у зобов`язанні; його слід розглядати як певний юридичний механізм похідного правонабуття, за яким до правонаступника переходять суб`єктивні права та обов`язки попередника. Доказами правонаступництва щодо окремого зобов`язання може бути, зокрема, відповідний договір, на підставі якого воно виникло (зокрема, постанова Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №\~910/1972/17). Відповідно до статті\~512 ЦК України підставами для заміни кредитора у зобов`язанні є, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Так, зокрема, згідно зі статтею\~1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття\~514 ЦК України); заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття\~516 ЦК України). Зважаючи на усе викладене вище, суд вважає, що Відповідач порушила умови Договору позики від 10.09.2021 №\~77563161, укладеного з ТОВ «1\~БАНК», право вимоги за якими згідно з відповідними Договорами факторингу перейшло до Позивача; не виконала взяті на себе грошові зобов`язання, а заявлений Позивачем до стягнення розмір заборгованості за основним зобов`язанням та частково процентами відповідає визначеним зазначеним Договором умовам, що підтверджено належними і допустимими доказами, а відтак наявні підстави для задоволення позову частково, оскільки у стягненні заявленої суми заборгованості за нарахованими поза межами строку надання позики відсотками, а також індексу інфляції і трьох процентів річних, нарахованих у порядку частини другої статті\~625 ЦК України, слід відмовити, так само як і у задоволенні стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими за Договором про споживчий кредит від 23.08.2021 №\~101257595, право вимоги за якими згідно з відповідними Договорами факторингу також перейшло до Позивача, оскільки Позивачем не доведено суду належними і допустимими доказами досягнення між сторонами цього Договору домовленості за всіма істотними умовами кредитного договору через відсутність підпису Відповідача (одноразового ідентифікатора) під цим Договором. Відтак, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову частково і стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості за Договором про споживчий кредит від 23.08.2021 №\~101257595 у розмірі 9\~000,00\~грн. («тіло» кредиту) та за Договором позики від 10.09.2021 №\~77563161 у загальному розмірі 5\~512,40\~грн. (4\~000,00грн. основний борг + 1\~512,40\~грн відсотки у межах строку позики), загалом 14\~512,40\~грн.; у задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити. Крім того, на підставі імперативних приписів частини першої, пункту\~3 частини другої статті\~141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати за сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (19,43\~%). Вирішуючи питання щодо стягнення з Відповідача на корись Позивача судові витрати на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (зокрема, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №\~826/1216/16). У додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №\~755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті\~141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1)\~їх дійсність; 2)\~необхідність; 3)\~розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При цьому із запровадженням з 15.12.2017 змін до ЦПК України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих за складністю доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). Згідно з частинами третьою, четвертою статті\~137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)\~складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)\~часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)\~обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)\~ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Верховний Суд у постанові від 06.11.2024 у справі №\~547/581/21 констатував, що положення частин п`ятої, шостої статті\~137 ЦПК України дає право суду, лише за клопотанням іншої сторони, тільки зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення неспівмірності таких витрат покладено на сторону, яка заявила таке клопотання, а не на суд. За приписами статті\~13 ЦПК України суд як арбітр, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, не може діяти на користь будь-якої із сторін, оскільки це не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Наведені вище висновки є релевантними на сьогодні і викладені також у постанові Верховного Суду від 12.03.2025 у справі №\~361/10208/23. Так, на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25\~000,00\~грн. Позивачем було надано суду копії Договору про надання правничої допомоги від 01.07.2024 №\~01-07/2024, укладеного між Позивачем та адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АСІСТАНС» (далі АО «ЛІГАЛ АСІСТАНС») (т.\~1, а.с.\~16-18); Прайс-листа АО «ЛІГАЛ АСІСТАНС» з описом фіксованої та погодинної вартості робіт (надання послуг) (т.\~1, а.с.\~19-20); Заявки на надання юридичної допомоги від 01.04.2025 (т.\~1, а.с.\~21); Витягу з Акту №\~9 про надання юридичної допомоги від 30.04.2025 з описом виконаних робіт, витраченого часу, вартістю наданих послуг з урахуванням вартості години часу (т.\~1, а.с.\~22). Представником Відповідача обґрунтовано, на переконання суду, заперечено вартість послуг на професійну правничу допомогу, оскільки: по-перше, на підтвердження понесених витрат суду не надано копій відповідного рахунку та платіжного документу, як це передбачено розділом\~4 згаданого Договору про надання правничої допомоги від 01.07.2024 №\~01-07/2024; по-друге, зазначена у Заявці на надання юридичної допомоги від 01.04.2025 та Витягу з Акту №\~9 про надання юридичної допомоги від 30.04.2025 погодинна вартість послуг не відповідає погодинній вартості цих послуг, наведеної у згаданому Прайс-листі. При цьому, суд звертає також увагу на недоведеність погодинної вартості згаданих послуг, враховуючи, що у Прайс-листі така вартість не визначена остаточно через наведення мінімальної вартості («від … грн.»), а Договору про надання правничої допомоги від 01.07.2024 №\~01-07/2024 не містить узгодженої остаточно вартості таких послуг (принаймні суду не надано). Крім того, названий Договір укладено з АО «ЛІГАЛ АСІСТАНС», доказів правового зв`язку представників Позивача з цим адвокатським об`єднанням суду також не надано. З огляду на це вимога про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу не підлягає задоволенню. Відповідно до положень статті\~81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ухвалі суду від 05.06.2025 про відкриття провадження у цій справі сторонам було роз`яснено засади цивільного судочинства, зокрема положення статті\~12 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (т.\~1, а.с.\~123). Повне рішення суду складено у визначений частиною шостою статті\~259 ЦПК України строк згідно з порядком обчислення процесуального строку, закінчення якого припадає на неробочий день (частина третя статті\~124 ЦПК України), з урахуванням періоду тимчасової непрацездатності судді з 06.11.2025 та перебування судді у відпустці до 24.11.2025 включно. Відповідно до статей\~15, 16, 509, 525, 526, 626, 629, 639, 1046, 1054, 1077 Цивільного кодексу України, статей\~3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статей\~8, 12 Закону України «Про споживче кредитування» та

Outcome: partial