Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

07.03.2025 [PERSON] (надалі - позивач), діючи через свого представника - адвоката Мельника В.В., звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , фізичної особи - підприємця [PERSON] (надалі - відповідачі), треті особи, що не заявляють самостійих вимог щодо предмета спору: Головний сервісний центр МВС України в особі Територіального сервісного центру МВС № 8046 в м. Києві, який є відокремленим підрозділом Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Романовський Б.П., в якому просить відновити його становище, яке існувало до порушення шляхом: - скасування державної реєстрації права власності на автомобіль марки "Volkswagen Tiguan", реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2016 року випуску, сірого кольору та визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 16.10.2022, видане Територіальним сервісним центром МВС № 8046 в м. Києві про реєстрацію транспортного засобу марки "Volkswagen Tiguan", реєстраційний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2016 року випуску, сірого кольору, видане на ім`я [PERSON] ; - визнання за [PERSON] права власності на автомобіль марки "Volkswagen Tiguan", реєстраційний номер [NUMBER] ( [NUMBER] ), номер кузова [NUMBER] , 2016 року випуску, сірого кольору; - поновлення державної реєстрації автомобіля марки "Volkswagen Tiguan", реєстраційний номер [NUMBER] номер кузова [NUMBER] , 2016 року випуску, сірого кольору на ім`я [PERSON] , шляхом видачі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Стягнути з [PERSON] , [PERSON] та фізичної особи - підприємця [PERSON] солідарно на користь [PERSON] суму моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення в розмірі 20 000 гривень. Витрати по оплаті судових витрат покласти на відповідачів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 16.12.2021 є власником автомобіля марки "Volkswagen Tiguan" 2016 року випуску з реєстраційним номером [NUMBER] та номером кузова [NUMBER] , який був зареєстрований за [PERSON] , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Зазначає, що він надає в оренду транспортні засоби в місті Рівне. 07.10.2022 між ним та [PERSON] укладено Договір приєднання № 164 до публічного договору прокату автомобіля "Volkswagen Tiguan", реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2016 року випуску. Згідно даного договору, строк прокату мав тривати з 07.10.2022 по 13.10.2022. 17.10.2022 [PERSON] стало відомо, що вказаний автомобіль був незаконно, без його відома та волевиявлення перереєстрований в Територіальному сервісному центрі МВС № 8046 в м. Києві на [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу транспортного засобу № 5616/22/006710. Зазначає, що він, як власник автомобіля жодних правочинів щодо свого майна не вчиняв. Відтак, відсутність (підроблення) підпису сторони правочину, щодо якого передбачена обов`язкова письмова форма, за загальним правилом не свідчить про недійсність цього правочину, а вказує на дефект його форми та за відсутності підтвердження волевиявлення сторони на його укладення, свідчить про неукладеність такого правочину. Неукладений правочин не може бути визнаний недійсним чи вважатися нікчемним, оскільки недійсність правочину як приватноправова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів, щодо яких було виражено волевиявлення сторін правочину або ж їх відновлювати. Підписання договору договору комісії та купівлі - продажу транспортного засобу від його імені іншими неуповноваженими особами свідчить про те, що вищевказані правочини є неукладеними. Відтак, просить позовні вимоги задоволити повністю. Ухвалою суду від 11 березня 2025 року цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва. Постановою Рівненського апеляційного суду від 12 червня 2025 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 11 березня 2025 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою суду від 19 червня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 21 липня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Мельник В.В. позов підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував, заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задоволити. Відповідачі в судове засідання не з`являлися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час і місце проведення судових засідань. Рекомендоване повідомлення на 08.09.2025 на ім`я [PERSON] повернулося до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Рекомендоване повідомлення на 08.09.2025 на ім`я [PERSON] повернулося до суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Рекомендоване повідомлення на 08.09.2025 на ім`я фізичної особи - підприємця [PERSON] повернулося до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Рекомендоване повідомлення на 02.10.2025 на ім`я [PERSON] отримано 24.09.2025. Згідно з трекінгу перевірки статусу поштового відправлення від 02.10.2025 на ім`я [PERSON] - повернулося Відправнику з відміткою "за закінченням встановленого терміну зберігання". Рекомендоване повідомлення на 02.10.2025 на ім`я фізичної особи - підприємця [PERSON] повернулося до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Рекомендоване повідомлення на 30.10.2025 на ім`я [PERSON] повернулося до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Рекомендоване повідомлення на 30.10.2025 на ім`я [PERSON] повернулося до суду без зазначення будь-якої відмітки. Згідно з трекінгу перевірки статусу поштового відправлення від 30.10.2025 на ім`я [PERSON] - повернулося Відправнику з відміткою "за закінченням встановленого терміну зберігання". Рекомендоване повідомлення на 30.10.2025 на ім`я фізичної особи - підприємця [PERSON] повернулося до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Оскільки судові повістки направлялись судом відповідачу [PERSON] на зареєстровану адресу його місця проживання, тому суд вважає відповідача таким, що був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду. Відповідачі [PERSON] та фізична особа - підприємець [PERSON] є належним чином повідомлені судом про дату, час і місце проведення судових засідань, оскільки згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Враховуючи те, що про причини неявки відповідачі суд не повідомили, відзиву не подали і представник позивача не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, таким чином, суд проводить розгляд справи згідно з положеннями ст. 280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою представника позивача. 03.07.2025 до суду надійшли пояснення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Головного сервісного центру МВС України в особі Територіального сервісного центру МВС № 8046 в м.Києві, який є відокремленим підрозділом Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м.Києві, згідно яких транспортний засіб VOLKSWAGEN TIGUAN, 2016 року випуску, об`єм двигуна 1984 см3, номер кузова [NUMBER] 16 грудня 2021 року в ТСЦ № 5641 зареєстровано на ім`я [PERSON] , підстава - ВМД № UA500030/2021/228844 від 09 жовтня 2021 року, посвідчення митниці № OD1163649 від 09 жовтня 2021 року, видані Одеською митницею ДФС. 16 жовтня 2022 року в ТСЦ № 8046 з [PERSON] перереєстровано на ім`я - [PERSON] , підстава - договір комісії № 5616/22/006710 від 14 жовтня 2022 року, договір купівлі-продажу № 5616/22/006710 від 16 жовтня 2022 року, укладені в суб`єкта господарювання фізичної-особи підприємця [PERSON] . Станом на 03 липня 2025 року транспортний засіб VOLKSWAGEN TIGUAN, 2016 року випуску, об`єм двигуна 1984 см3, номер кузова [NUMBER] обліковується зареєстрованим на ім`я - [PERSON] . Просять розгляд справи проводити без представника Головного сервісного центру МВС. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] з 16.12.2021 є власником автомобіля марки "Volkswagen Tiguan" 2016 року випуску з реєстраційним номером [NUMBER] та номером кузова [NUMBER] , який був зареєстрований за ним згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. 06.10.2022 в обідній час до його на робочий номер зателефонував невідомий чоловік з номеру [NUMBER] , який запитав чи здає він в оренду автомобілі та чи можна під`їхати подивитися. Після чого останній попередньо вибрав автомобіль марки "Volkswagen Tiguan", реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2016 року випуску, сірого кольору та вони домовилися про зустріч. 07.10.2022 близько 13 години зазначений вище чоловік приїхав до офісу [PERSON] по [ADDRESS] , надав свої документи на ім`я [PERSON] [INFO] , а саме: паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Куп`янським МРВ УМВС України в Харківській області від 14.03.2005, адреса місця проживання: [ADDRESS] ; РНОКПП [NUMBER] . Після цього, між [PERSON] та [PERSON] , укладено Договір приєднання №164 до публічного договору прокату автомобіля Volkswagen Tiguan, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2016 року випуску. Згідно даного договору, строк прокату мав тривати з 07.10.2022 по 13.10.2022. Цього ж дня між ними було складено акт приймання - передачі автомобіля в прокат. Договір та акт були підписані ним особисто при [PERSON] . Отримуючи автомобіль вказаний чоловік повідомив, що буде їхати автомобілем до міста Київ, оскільки є волонтером. При передачі автомобіля [PERSON] було надано технічний паспорт на автомобіль та один ключ від нього. В подальшому, 09.10.2022 даний чоловік надіслав позивачем в мережі Viber повідомлення, щоб він скинув йому номер свого карткового рахунку, що [PERSON] і зробив. 11.10.2022 о 21:42 год. на картковий рахунок [PERSON] надійшли грошові кошти у сумі 3500 гривень, відправником яких була [PERSON] . 12.10.2022 він відправив [PERSON] повідомлення в мережі Viber зі змістом, чи він поверне сьогодні автомобіль, однак відповіді не було. Зателефонувавши за абонентським номером, який був наданий та по якому відбувалася переписка в мережі Viber, він побачив, що номер знаходиться не в мережі. Окремо слід зауважити, що на всі автомобілі, які здавалися [PERSON] в прокат були оформлені страхові поліси «Каско-Вусо», установлені GPS-трекери, та всі автомобілі при наданні в прокат були заправлені паливом до повного баку. Згідно інформації GPS-трекера на автомобіль "Volkswagen Tiguan", реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , стало відомо, що 07.10.2022 після передачі його [PERSON] , він дійсно поїхав в місто Київ, де перебував до 13.10.2022 (останнє місце знаходження). З 10.10.2022 GPS-трекер працював з перебоями. 13.10.2022 GPS-трекер було заглушено, а можливо пошкоджено чи був вплив ракетних обстрілів міста Київ та будь-якої інформації стосовно місцезнаходження автомобіля на надходило. 17.10.2022 [PERSON] стало відомо, що вказаний автомобіль був незаконно, без його відома та волевиявлення перереєстрований в Територіальному сервісному центрі МВС №8046 в м. Києві на [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу транспортного засобу № 5616/22/006710. В цей же день, [PERSON] звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення до Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області. Того ж дня, Рівненським РУП ГУНП в Рівненській області було внесено відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань та зареєстроване кримінальне провадження № 12022181010001966 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України. Станом на сьогоднішній день, а саме з 16.01.2024 кримінальне провадження має змінений номер: 12024000000000121. За правовою кваліфікацією ч. 3 ст. 289 Кримінального кодексу України є незаконне заволодіння транспортним засобом, вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян. На даний час в межах кримінальної справи проводиться досудове розслідування та тривають оперативно-розшукові заходи, де позивач є потерпілим. Судом встановлено, що 09.10.2022 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Романовський Б.П. посвідчив підроблену від імені [PERSON] довіреність за № 1585 НСВ 511763, відповідно до тексту якої [PERSON] нібито уповноважив [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) укладати правочини щодо експлуатації та розпорядження транспортним засобом марки "Volkswagen Tiguan" 2016 року випуску, зокрема: керувати з правом використання за межами України, продати, обміняти, здати в оренду. Судом також встановлено, що в ході слідства було встановлено, що невідома особа, шляхом підробки паспорту громадянина України [PERSON] , а саме: вклеївши своє фото, прийшов до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Романовського Б.П. з підробленим паспортом, ввів його в оману, та представившись [PERSON] зі злочинною метою, оформив довіреність з метою продажу його автомобіля. В подальшому на підставі даної довіреності 14.10.2022 [PERSON] , що діяв нібито від імені [PERSON] уклав з фізичною особою - підприємцем [PERSON] договір комісії № 5616/22/006710. Згідно з п. 1.1 цього договору, комісіонер зобов`язувався за дорученням комітента виконати в інтересах останнього, але від свого імені дії пов`язані з продажем транспортного засобу "Volkswagen Tiguan", номер кузова (шасі) [NUMBER] . 16.10.2022 ФОП [PERSON] на підставі вищезазначеного договору комісії № 5616/22/006710 уклав з [PERSON] Договір купівлі - продажу транспортного засобу № 5616/22/006710 з ціною продажу транспортного засобу в розмірі 49 000 грн. Перереєстрацію автомобіля було проведено в Територіальному сервісному центрі МВС № 8046 в м. Києві. Автомобіль внаслідок його перереєстрації на [PERSON] отримав нові номерні знаки [NUMBER] . Жодних коштів від незаконного продажу невідомими особами автомобіля [PERSON] не отримував. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що згідно висновку експерта від 24.11.2022 за № СЕ-19/118-22/10439-АВ, виконаного Рівненським НДЕКЦ МВС України І.С. Карпюк в межах кримінального провадження № 12022181010001966, - ринкова вартість автомобіля марки "Volkswagen Tiguan", реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2016 року випуску, станом на 07.10.2022 складає 480 315, 27 грн. Тобто, судом встановлено, що автомобіль поза волею [PERSON] був проданий з приховуванням його дійсної ринкової вартості. В подальшому, в межах зазначеного кримінального провадження Рівненським міським судом Рівненської області від 19.10.2022 по справі № 569/15509/22 було винесено ухвалу про накладення арешту на автомобіль марки VolkswagenTiguan, реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2016 року випуску, сірого кольору, шляхом заборони власнику майна, та будь-якій іншій особі, користуватись, розпоряджатись майном у будь-який спосіб, до прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні. В межах зазначеної ухвали, суд також ухвалив автомобіль марки "Volkswagen Tiguan", реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2016 року випуску, сірого кольору, зберігати на території спеціального майданчика для зберігання тимчасово вилучених транспортних засобів Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області, що за адресою: с. Городок, вул. Барона Штейнгеля, 90, Рівненського району Рівненської області. 11.12.2023 Рівненським міським судом Рівненської області по справі № 569/15509/22 було винесено ухвалу про передання автомобіля марки "Volkswagen Tiguan", реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2016 року випуску на відповідальне зберігання [PERSON] з правом розпорядження та користування, без права відчуження. Працівниками поліції слідчого відділу Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві в межах кримінального провадження автомобіль було знайдено та, в подальшому, працівниками Рівненським РУП ГУНП в Рівненській області передано [PERSON] . З моменту передачі [PERSON] автомобіля він вільно ним користується. Згідно висновку експерта № СЕ-19/118-22/10968-ПЧ від 30.11.2022 було надано висновок, що встановити чи не виконанні підписи в графі «Підпис довірителя» в двох примірниках довіреності № НСВ511753, яка зареєстрована в реєстрі за № 1585 від 09.10.2022 самим [PERSON] чи іншою особою не виявилося можливим, по причині вказаній в дослідницькій частині висновку експерта. Проте, у зазначеному висновку вказано, що рукописні записи: « [PERSON] » у графі «Підпис довірителя» в першому примірнику довіреності №НСВ511753, яка зареєстрована в реєстрі за №1585 від 09.10.2022 та « [PERSON] » у графі «Підпис довірителя» в другому примірнику довіреності №НСВ511753, яка зареєстрована в реєстрі за №1585 від 09.10.2022, виконані не [PERSON] , а іншою особою. Досудовим слідством було встановлено, що особи причетні до вчинення злочину підробили паспорт, водійські права [PERSON] (особи, що нібито брав автомобіль в прокат), яким є зовсім інша особа. Слідством було також встановлено, що підроблені документи повністю відповідають справжнім документам [PERSON] . Справжній громадянин [PERSON] надав покази в межах вищезазначеного кримінального провадження, що взагалі не знає хто і навіщо підробив його паспорт, вклеївши туди іншу фотокартку, і йому взагалі нічого не відомо про викрадення автомобіля. Слідством було встановлено, що підроблений паспорт громадянина України на ім`я [PERSON] виконаний з друкованим текстом у ньому, а справжній паспорт має рукописне виконання. Тобто автомобіль в [PERSON] у прокат взяла невідома особа, якою громадянин України [PERSON] не є. Крім цього, слідством було встановлено, що при оформлені у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Романовського Б.П. підробленої від імені [PERSON] довіреності за № 1585 НСВ 511763 невідома особа надала нотаріусу підроблений паспорт громадянина України [PERSON] , шляхом вклейки свого фото в його паспорт, на основі чого нотаріус і встановив відповідність особи паспорту, що надається. Зазначене підтверджується протоколом перегляду відеозапису від 28.02.2023, який був наданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Романовського Б.П. та міститься в матеріалах кримінального провадження, з якими [PERSON] через свого представника ознайомився в РУ ГУНП в Рівненській області. Враховуючи зазначене вище, беручи до уваги те, що без відома [PERSON] спірний автомобіль було відчужено всупереч його волі, дані обставини свідчать про те, що дії осіб, які у такий спосіб заволоділи належним йому автомобілем, спрямовані на позбавлення його конституційного права володіти та розпоряджатися ним, а договори укладені на підставі підробленої довіреності є неукладеними з моменту їх вчинення. Згідно зі ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина перша статті 205 ЦК України). Відповідно до абзацу першого частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з абзацом першим частини першої, частин другої та третьої статті 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу. За положеннями ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (абзац перший частини першої статті 216 ЦК України). Згідно з абзацом першим частини першої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Статтею 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Відповідно до абзацу першого статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Тлумачення вищенаведених норм ЦК України свідчить, що обов`язковим елементом двостороннього правочину (в даному випадку купівлі-продажу та комісії) є дії його сторін щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, тобто правочин не може бути визнаний таким, що відбувся, без цілеспрямованих дій його сторін, які є вираженням їх волевиявлення. Отже, основним критерієм, за яким можна розмежувати укладені та неукладені правочини купівлі - продажу, є факт вираження сторонами правочину їх волевиявлення - зовнішньої об`єктивної форми виявлення волі особи, що проявляється у вчиненні цілеспрямованих дій з метою зміни цивільних правовідносин, що склалися на момент вчинення правочину. Коли ж відсутній факт вираження волевиявлення стороною двостороннього правочину, можна говорити про відсутність обов`язкового суб`єкта цивільних правовідносин та, як наслідок, констатувати відсутність фактичної підстави для виникнення договірних правовідносин. Тобто, на відміну від укладених правочинів, у цьому випадку не виникає самої можливості піддати юридичній оцінці об`єктивно відсутній юридичний факт (цілеспрямовану дію), існування якого було б зумовлено юридично значимим волевиявленням учасника цивільних правовідносин. Натомість у випадку недійсності чи нікчемності правочину насамперед йдеться про юридичну кваліфікацію об`єктивно наявного та вираженого у певний спосіб волевиявлення суб`єкта права щодо виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин. Таким чином, на відміну від неукладеного правочину, оспорюваний та нікчемний правочин є такими, що відбулися, а його сторони виразили своє волевиявлення на зміну цивільних правовідносин. Конструкція частини третьої статті 203 ЦК України визначає наявність волевиявлення учасника правочину обов`язковим і безумовним елементом, додержання якого є необхідним для чинності правочину. При цьому таке волевиявлення має бути: 1) вільним; 2) відповідати внутрішній волі учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю на вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Підпис на правочині, для якого визначено обов`язкову письмову форму, виконує функцію підтвердження волевиявлення сторони, зафіксованого у тексті цього правочину. При цьому підпис є обов`язковим атрибутом письмової форми правочину. З огляду на зміст частини четвертої статті 203, частини першої статті 215, частини першої статті 218 ЦК України закон не пов`язує недійсність правочину з недотриманням установленої для нього обов`язкової письмової форми, частиною якої є підпис сторін. Водночас укладеність договору пов`язується з досягненням сторонами згоди з усіх істотних його умов (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Належним підтвердженням досягнення сторонами згоди щодо визначених у договорі умов є, зокрема, їх підписи. Неукладеність договору у зв`язку з недотриманням установленої для нього законом обов`язкової письмової форми, зокрема й щодо його підписання, повинна насамперед корелюватися з відсутністю у сторони правочину волевиявлення на його укладення, про що може свідчити факт непідписання договору цією особою чи підписання його від імені сторони іншою неуповноваженою особою (підроблення підпису). Відсутність (підроблення) підпису сторони правочину, щодо якого передбачена обов`язкова письмова форма, за загальним правилом не свідчить про недійсність цього правочину, а вказує на дефект його форми та за відсутності підтвердження волевиявлення сторони на його укладення, свідчить про неукладеність такого правочину. Неукладений правочин не може бути визнаний недійсним чи вважатися нікчемним (недійсним у силу вимог закону), оскільки недійсність правочину як приватноправова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів, щодо яких було виражено волевиявлення сторін правочину, або ж їх відновлювати. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 204/8017/17 (провадження № 14-29цс23) та постанові Верховного Суду від 12.02.2025 у справі №727/3351/23. В даному випадку, висновком експерта Рівненського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/118-22/10968-ПЧ від 30.11.2022 додатково підтверджено, що довіреність № НСВ511753 від 09.10.2022 посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Романовським Б.П. була підроблена та [PERSON] не підписувалася. Матеріалами кримінального провадження підтверджується, що особи причетні до вчинення злочину підробили паспорт, водійські права [PERSON] (особи, який нібито брав автомобіль в прокат), яким є зовсім інша особа. Слідством було також встановлено, що підроблені документи повністю відповідають справжнім документам [PERSON] . Справжній громадянин [PERSON] надав покази в межах вищезазначеного кримінального провадження, що взагалі не знає хто і навіщо підробив його паспорт, вклеївши туди іншу фотокартку, і йому взагалі нічого не відомо про викрадення автомобіля. Слідством було встановлено, що підроблений паспорт громадянина України на ім`я [PERSON] виконаний з друкованим текстом у ньому, а справжній паспорт має рукописне виконання. Тобто автомобіль в [PERSON] в прокат взяла невідома особа, якою громадянин України [PERSON] не був. Слідством було встановлено також і те, що при оформлені у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Романовського Б.П. підробленої від імені [PERSON] довіреності за № 1585 НСВ 511763, невідома особа надала нотаріусу підроблений паспорт громадянина України [PERSON] , шляхом вклейки свого фото в його паспорт, на основі чого нотаріус і встановив відповідність особи паспорту, що надається. На підставі вищезазначеного можна зробити висновок, що оскільки довіреність за № 1585 НСВ 511763 від 09.10.2022 [PERSON] не підписувалася, то не відповідала його внутрішній волі на вчинення цього одностороннього правочину на видачу такої довіреності та, відповідно, на управління та розпорядження належним йомц автомобілем марки "Volkswagen Tiguan" 2016 року випуску з реєстраційним номером [NUMBER] та номером кузова [NUMBER] , сірого кольору, що свідчить про відсутність його волевиявлення на вчинення правочинів з відчуження цього автомобіля та підписання договору комісії № 5616/22/006710 від 14.10.2022 та договору купівлі - продажу транспортного засобу № 5616/22/006710 від 16.10.2022 неуповноваженими особами. Крім того, ніяких намірів та дій щодо відчуження автомобіля марки "Volkswagen Tiguan" 2016 року випуску, з номером кузова [NUMBER] [PERSON] не здійснював, вказаний автомобіль вибув з його володіння поза його волею внаслідок отримання автомобіля під приводом прокату з шахрайським наміром підроблення його підпису на довіреності, шляхом підробки його паспорта громадянина України, згідно якої було укладено договір комісії та купівлі-продажу транспортного засобу. Підписання договору комісії та купівлі - продажу транспортного засобу від його імені іншими неуповноваженими особами свідчить про те, що вони - [PERSON] , ФОП - [PERSON] та [PERSON] фактично не є учасниками договірних правовідносин. Відтак, вищезазначені правочини є неукладеними, оскільки [PERSON] , як законний власник транспортного засобу фактично не був учасником спірних правовідносин за договором комісії та купівлі - продажу транспортного засобу та не виражав своєї волі на його відчуження у довіреності або будь-яким іншим чином. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) зазначено також, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. За таких обставин, оскільки право власності на автомобіль [PERSON] марки "Volkswagen Tiguan" 2016 року випуску з номером кузова [NUMBER] за неукладеними правочинами перейшло до [PERSON] , тому належним способом захисту та відновлення його права, яке існувало до його порушення буде скасування державної реєстрації права власності на автомобіль марки "Volkswagen Tiguan", реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2016 року випуску, сірого кольору, визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 16.10.2022, видане Територіальним сервісним центром МВС №8046 в м. Києві про реєстрацію транспортного засобу марки "Volkswagen Tiguan", реєстраційний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , 2016 року випуску, сірого кольору, видане на ім`я [PERSON] , та визнання за [PERSON] права власності на автомобіль марки "Volkswagen Tiguan" 2016 року випуску з номером кузова [NUMBER] . Зазначене, кореспондується із вимогами Цивільного кодексу України, а саме за ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України. Пунктом 1 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року №1388, передбачено, що цим Порядком встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Цей Порядок № 1388 є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх, а відтак скасування самим судом державної реєстрації права власності на автомобіль, визнання недійсним свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 21 грудня 2018 року, а також зобов`язання Регіонального сервісного центру МВС України у м. Києві здійснити реєстраційні дії є прямим втручанням в дискреційні повноваження відповідача, встановлені вищенаведеним Порядком. Крім того, відповідно до п. 5.7.3 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої наказом МВС України від 11.08.2010 № 379, при скасуванні державної реєстрації свідоцтво про реєстрацію (технічний паспорт) таких транспортних засобів та номерні знаки вилучаються. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) анулюється способом, що не дозволяє його повторного використання, і долучається до матеріалів про скасування державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортного засобу. Крім цього, згідно з пунктом 35 Порядку № 1388 визначено, що підставою для перереєстрації транспортного засобу, є також свідоцтво про реєстрацію та копії договору про поділ спільного майна подружжя, свідоцтва про право на спадщину, рішення суду про визнання недійсними договору купівлі - продажу, міни, дарування, що засвідчені в установленому порядку або рішення суду. Пунктом 40 Порядку № 1388 визначено, що зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в сервісному центрі МВС або в центрі надання адміністративних послуг на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного або приватного виконавця або рішення суду. Державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів скасовується, зокрема, на підставі рішення суду. При цьому відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 16 грудня 2020 у справі № 278/3640/18, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу лише підтверджує проведення реєстраційної процедури та внесення до Єдиного державного реєстру МВС відомостей про транспортний засіб і його власника, проте як самостійний документ право власності в особи не породжує. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого шляху для відновлення порушеного права. Враховуючи матеріально-правовий характер спору, належним способом захисту в цьому разі є визнання за мною права власності на автомобіль марки "Volkswagen Tiguan", 2016 року випуску, номер кузова [NUMBER] , який вибув з володіння [PERSON] на підставі неукладених правочинів та скасування попередньої державної реєстрації права власності на транспортний засіб за [PERSON] . Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Нормами статей 316 - 317 ЦК України визначено, що право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу № 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ч. 2 вказаної статті, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Що стосується заявленої позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та фізичної особи - підприємця [PERSON] солідарно, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка завдала, за наявності її вини. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. А згідно з ч. 3 цієї статті розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12, та ст. 81 ЦПК України. Позивач в обґрунтування моральної шкоди в позовній заяві зазначив, що у зв`язку з пошкодження автомобіля він не мав можливості користуватися ним, був змушений змінити звичний спосіб життя, його сім`я була позбавлена можливості поїхати в раніше заплановану відпустку на автомобілі. На протязі усього часу він нервується, оскільки змушений докладати максимум зусиль для поновлення його порушеного права в результаті неправомірних дій відповідача. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»). Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ протии Російської Федерації» (Скарга № 42255/04) від 01 липня 2010 року зокрема зазначив, що суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс. При наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Суд приймає до уваги доводи позивача про завдання йому моральної шкоди, що виразилася в душевних стражданнях, яких він зазнав внаслідок пошкодження майна, як безумовні і, враховуючи ступінь їх глибини. Вина відповідачів в заподіянні моральної шкоди позивачу повністю підтверджується матеріалами справи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Між тим розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 20 000 грн., на думку суду достатніми доказами не обґрунтований та не відповідає фактичним обставинам справи. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більше ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, враховує характер та ступінь її завдання, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що дана позовна вимога підлягає задоволенню частково, а саме: з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та фізичної особи - підприємця [PERSON] солідарно, як заподіювачів шкоди підлягає стягненню 10 000 грн. моральної шкоди на користь позивача. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені дослідженими доказами у справі, а тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved