Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

І. Описова частина 1. Стислий зміст позовної заяви 07 липня 2025 року через підсистему «Електронний суд» представник [PERSON] - адвокат Редько В.О. - звернувся до суду, заінтересовані особи: приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А., Тернопільська міська рада (далі - ТМР), [PERSON] , із заявою про встановлення факту спільного проживання [PERSON] з її батьком [PERSON] по день його смерті - [INFO] . В обґрунтування вказаної заяви представник заявника зазначив, що [INFO] помер батько заявниці [PERSON] . Після його смерті залишилась спадщина у вигляді 1/6 частки на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло. Адвокат посилається на те, що у червні 2025 року представниця заявниці - [PERSON] - звернулася до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А. для подання заяви про прийняття спадщини, однак у прийнятті цієї заяви було відмовлено, у зв`язку з тим, що протягом шести місяців з дня смерті свого батька не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та немає документів, які б підтверджували факт її спільного проживання із спадкодавцем. Представник заявника вказує, що у випадку встановлення цього факту [PERSON] вважатиметься такою, що прийняла спадщину в порядку частини третьої статті 1268 ЦК України, тож встановлення цього факту необхідне їй для того, щоб мати можливість прийняти та оформити спадщину. 2. Стислий зміст заперечень (пояснень) на заяву Заінтересовані особи: приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Березій Зінаїда Анатоліївна, Тернопільська міська рада, [PERSON] своїм правом на заперечення (пояснення), що передбачене Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України), не скористалися. 3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 липня 2025 року відкрито провадження у цій цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами окремого провадження (а.с. 20). У судове засідання представник заявниці не з`явився, проте, подав заяву про розгляд у їх відсутності, в якій заяву підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити. У судовому засіданні, проведеному 08 жовтня 2025 року свідок [PERSON] засвідчила, що є сестрою [PERSON] . Її сестра проживала з [PERSON] аж до смерті останнього (а.с. 32, 35, 36). Свідок [PERSON] вказала, що добре знала сім`ю [PERSON] , який проживав зі своєю дочкою [PERSON] до моменту своєї смерті (а.с. 33, 35, 36). [PERSON] як свідок зазначила, що у сім`ї [PERSON] було двоє дітей, останнім часом він часто їздив в село, проте на момент смерті проживав зі своєю дочкою [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с. 34 - 36). Заінтересовані особи: приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А., ТМР у судове засідання не з`явилися, хоча про місце, день та час судового засідання повідомлялася належним чином, утім ТМР подала заяву про розгляд справи у їх відсутності (а.с. 24). Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Дослідивши та оцінивши докази, у справі в їх сукупності, заслухавши свідчення свідків, суд встановив наступні обставини справи. ІІ. Мотивувальна частина 1. Фактичні обставини встановлені судом. [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] , актовий запис № 2598, видане (повторно) Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с. 14). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 03 квітня 1998 року, видане міським бюро технічної інвентаризації, квартира, загальною площею 59,5 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; свідоцтво видане згідно з розпорядження від 03 квітня 1998 року № 26348 (а.с. 13). [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть, серія [NUMBER] , актовий запис № 163, видане Монастириським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (а.с. 15). Згідно відповіді приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Березій З.А. № 216/01-16 від 11 червня 2025 року «Щодо відкриття спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом», оскільки документи, які б підтвердили факт спільного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, не надані нотаріусу (а.с. 5, 6). Відповідно до довідки виконавчого комітету Монастириської міської ради Тернопільської області № 201 від 12 червня 2025 року, [PERSON] , який помер [INFO] не був зареєстрованим до дня смерті на території с. Високе Чортківського району Тернопільської області (а.с. 7). Актом-довідкою Тернопільської філії ТОВ «Керуюча компанія «Будсервіс» від 13 червня 2025 року № 83, виданої [PERSON] про те, що [PERSON] до дня смерті проживав разом без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , про що засвідчили підписи громадян: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 17). 2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року №9-зп). Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункт 1). Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. За частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У частині першій статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) вказано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Тлумачення частини першої статті 293 ЦПК України свідчить, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року (справа № 320/948/18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. З таких же критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року (справа №320/948/18), від 18 січня 2024 року (справа №560/17953/21). Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Відтак суд констатує, що встановлення факту, за встановленням якого звернулася заявник, відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 ЦПК України, ураховуючи його юридичне значення для заявника та неможливість його встановлення у позасудовий спосіб, може бути вирішене у порядку окремого провадження. Частиною третьою статті 294 ЦПК України визначено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до статей 1218, 1220, 1221, 1223, 1264 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 ЦК Україні. Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Метою заявниці при зверненні до суду є встановлення факту її постійного проживання, разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно, а саме: 1/6 частку квартири за адресою: [ADDRESS] . Частиною третьою статті 1268 ЦК України передбачено, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Відповідно до підпункту 3.20 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини підтверджується: витягом з реєстру територіальної громади; довідкою про реєстрацію місця проживання; іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (паспортом громадянина України, виготовленим у формі книжечки, з відміткою про реєстрацію постійного місця проживання громадянина, якщо спадщина відкрилась до 01 грудня 2021 року, рішенням суду тощо). Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відтак суд констатує, що встановлення факту, за встановленням якого звернувся заявник, відповідно до пункту 4 частини першої статті 315 ЦПК України, ураховуючи його юридичне значення для заявника та неможливість його встановлення у позасудовий спосіб, може бути вирішене у порядку окремого провадження. ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду заяви Враховуючи вищенаведене, суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] має для неї юридичне значення, в іншому, окрім судового, порядку встановити такий факт вона не має можливості, у зв`язку із чим суд вважає за можливе задовольнити вимоги заяви, оскільки встановлено, що заявниця спільно проживала з батьком [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , по день його смерті однією сім`єю, що підтверджується дослідженими судом доказами. За таких обставинах суд дійшов висновку, що вимоги заяви [PERSON] знайшли своє підтвердження. Згідно з частиною сьомою статті 294 ЦПК України судові витрати, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Судові витрати за розгляд справи суді першої інстанції покласти на заявника в межах ним понесених.

Outcome: approved