Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

30.08.2021 позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Зазначила, що 17 травня 2018 року [PERSON] отримав від неї 1032,00 (одну тисячу тридцять два) євро, що еквівалентно 31 888 (тридцять одній тисячі вісімсот вісімдесят восьми) грн. 80 коп. на день отримання грошових коштів, що підтверджено розпискою від 17.05.2018. Згідно розписки від 17.05.2018, [PERSON] зобов`язався повернути отримані від неї коштиі в повному розмірі, а саме 1032,00 (одну тисячу тридцять два) євро, що еквівалентно 31 888 (тридцять одній тисячі вісімсот вісімдесят восьми) грн. 80 коп. на день отримання грошових коштів, до 01.09.2018 року, проте до цього часу свої зобов`язання не виконав в повному обсязі. Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Пояснила, що на звернення, з проханням повернути гроші, відповідач відреагував один раз, 04.10.2019 перерахував 3000 (три тисячі) 00 грн., по курсу 27.2 грн. по співвідношенню до 1 євро, що еквівалентно 110 євро, на день часткового погашення боргу, в рахунок погашення грошового зобов`язання. Вказала, що залишок боргу на день проведення розрахунку суми боргу за цією позовною заявою складає 922 (дев`ятсот двадцять два) євро, що еквівалентно 28 737,82 грн., за курсом НБУ 31,169 грн. по співвідношенню до 1 євро, станом на 20 серпня 2021 року. Зважаючи на викладене, основна сума заборгованості з 01.09.2018 до 04.10.2019 складає 31 888,80 грн., а починаючи з 05.10.2019 до 20.08.2021, основна сума боргу складає 28 737,82 грн. Вказала, що розрахунок інфляційних витрат здійснюється за формулою: IC = ( II1 : 100 ) x (II2 : 100 ) x ( П3 : 100 ) x ... ( IIZ : 100 ) II1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, 112- індекс інфляції за другий місяць прострочення і так далі в залежності від кількості місяців прострочення. IIZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. період з 01.09.2018 до 04.10.2019 Ic (101,90 : 100) x (101,70 : 100) x (101,40 : 100) x (100,80 : 100) x (101,00 : 100) x (100,50 :100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (100,70 : 100) x (99,50 : 100) x (99,40 : 100) x (99,70 :100) x (100,70 : 100) = 1.09561297 Інфляційне збільшення: 31 888,80 1.09561297 - 31 888,80 = 3 048,98 грн. період з 05.10.2019 до 20.08.2021 Пс (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 :100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 :100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 :100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) =1.12446035 Інфляційне збільшення: 28 737,82 х 1.12446035 - 28 737,82 = 3 576,72 грн. Загальна сума інфляційних витрат складає - 6 625,70 грн. Розрахунок 3 % річних здійснюється за формулою: Сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення Кількість днів в періоді з 01.09.2018 до 04.10.2019 складає 399 дня, Основна сума боргу в цей період складає 31 888,80 грн. 3 % річних: 31 888,80 х 3 % ? 399 : 365 : 100= 1 045,78 грн. Кількість днів в періоді з 05.10.2019 до 31.12.2019 складає 88 днів, Основна сума боргу в цей період складає 28 737,82 грн. 3 % річних: 28 737,82 х 3 % х 88 : 365 : 100= 207,86 грн. Кількість днів в періоді з 01.01.2020 до 31.12.2020 складає 366 днів, Основна сума боргу в цей період складає 28 737,82 грн. 3 % річних: 28 737,82 3 % 366 : 366 : 100= 862,13 грн. Кількість днів в періоді з 01.01.2021 до 20.08.2021 складає 232 дня, Основна сума боргу в цей період складає 28 737,82 грн. 3 % річних: 28 737,82 x 3 % x 232 : 365 : 100= 547,99 грн. Загальна сума 3% річних складає - 2 663,76 грн. Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 38 027,28 грн. (тридцять вісім тисяч двадцять сім) грн. 28 коп.,з них 28 737,82 грн. - сума основного боргу; 6 625,70 грн. - інфляційні втрати за прострочення платежу; 2 663,76 грн. - 3% річних та судовий збір у сумі 908.00 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2021 справу передано у провадження судді Усатовій І.А. Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 02.09.2021 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін . На адресу суду повернувся конверт, який направлявся відповідачу, із копією ухвали про відкриття провадження у справі, з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання». У встановлений строк відзив від відповідача не надійшов. Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Указане узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 12 грудня 2018 року в справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18), від 12 лютого 2019 року в справі № 906/142/18 (провадження №12-233гс18), а також у постановах Верховного Суду: від 27 лютого 2020 року в справі № 814/1469/17 (провадження № К/9901/28703/19), від 01 квітня 2021 року в справі № 826/20408/14 (провадження №К/9901/16143/20), від 10 листопада 2021 року в справі № 756/2137/20 (провадження №61-3782св21) та інших. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наданi докази, суд приходить до наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частинами першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків стаття 11 ЦК України визначає договори та інші правочини. Цивільний кодекс України у ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема, поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або речей, визначених родовими ознаками. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Як передбачено положеннями ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2017 року у справі №6-79цс14, відповідно до норм 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Системний аналіз наведених положень законодавства дає змогу визначити основні вимоги, дотримання яких при укладанні договору позики дозволяє виявляти справжню правову природу укладеного договору. На підтвердження укладення договору і його умов може бути надано розписку позичальника або інший документ, що засвідчує передачу позичальнику позикодавцем певної грошової суми або певної кількості речей. При цьому, розписка може лише підтверджувати факт укладення договору позики і є необов`язковою. Таким чином, письмовий договір позики та правильно складена письмова розписка позичальника (разом або кожній окремо) є самостійним підтвердженням існування між сторонами правовідносин, пов`язаних із наданням та отриманням у борг коштів. У такому випадку договір позики, крім обов`язкових умов, повинен містити застереження, в якому зазначено, що позикодавець передав, а позичальник прийняв гроші у певній сумі або про те, що сторони підтверджують передання грошових коштів до (під час) підписання договору або інше. З точки зору закону в разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Звертаючись до суду з позовом до відповідача, позивачка зазначає, що надала у позику відповідачу грошові кошти в загальній сумі 1032 Євро, однак, відповідач, належним чином свої грошові зобов`язання не виконав, заборгованості на момент подачі позову не повернув, що стало підставою для подачі позову. Судом встановлено, що [PERSON] 17 травня 2018 року склав боргову розписку про отримання від [PERSON] грошових коштів у сумі 1032 Євро (що еквіваленто 31888,80 грн), які зобов`язалась повернути до 01.09.2018. У контексті вищенаведеного, суд акцентує увагу, що в силу положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Однак, відповідач, будь-яких доказів на підтвердження своєї позиції не надав. Враховуючи зазначене та оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем підтверджено отримання відповідачем від нього грошових коштів у загальному 1032 Євро. Як встановлено судом, відповідач на момент звернення до суду з позовом частково виконав зобов`язання, а саме 04.10.2019 повернув 3000 грн, по курсу 27,2 грн за один долар США, що еквівалентно 110 Євро. Відтак, відповідач не виконав зобов`язання щодо повернення суми позики у розмірі 922 Євро, що еквівалентно 28737, 82 грн. на момент подачі позову. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у вказаний у договорі строк. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов`язання (неналежне виконання). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення суми позики ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Відтак, обгрунтованими є вимоги позивача щодо стягнення суми позики у розмірі 922 євро. Як вбачається, з позовом до суду позивачка звернулася в серпні 2021 року та просила стягнути основну суму боргу у розмірі 28737,82 грн, які суд вважає за можливе стягнути з відповідача на її користь. Що стосується стягнення 3 % річних та індексу інфляції суд зазначає наступне. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Позивачкою надано розрахунок інфляційних втрат та 3% річних згідно якого розрахунок інфляційних витрат здійснюється за формулою: IC = ( II1 : 100 ) x (II2 : 100 ) x ( П3 : 100 ) x ... ( IIZ : 100 ) II1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, 112- індекс інфляції за другий місяць прострочення і так далі в залежності від кількості місяців прострочення. IIZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. період з 01.09.2018 до 04.10.2019 Ic (101,90 : 100) x (101,70 : 100) x (101,40 : 100) x (100,80 : 100) x (101,00 : 100) x (100,50 :100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (100,70 : 100) x (99,50 : 100) x (99,40 : 100) x (99,70 :100) x (100,70 : 100) = 1.09561297 Інфляційне збільшення: 31 888,80 1.09561297 - 31 888,80 = 3 048,98 грн. період з 05.10.2019 до 20.08.2021 Пс (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 :100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 :100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 :100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) =1.12446035 Інфляційне збільшення: 28 737,82 х 1.12446035 - 28 737,82 = 3 576,72 грн. Загальна сума інфляційних витрат складає - 6 625,70 грн, а розрахунок 3 % річних здійснюється за формулою: сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення Кількість днів в періоді з 01.09.2018 до 04.10.2019 складає 399 дня, Основна сума боргу в цей період складає 31 888,80 грн. 3 % річних: 31 888,80 х 3 % ? 399 : 365 : 100= 1 045,78 грн. Кількість днів в періоді з 05.10.2019 до 31.12.2019 складає 88 днів, Основна сума боргу в цей період складає 28 737,82 грн. 3 % річних: 28 737,82 х 3 % х 88 : 365 : 100= 207,86 грн. Кількість днів в періоді з 01.01.2020 до 31.12.2020 складає 366 днів, Основна сума боргу в цей період складає 28 737,82 грн. 3 % річних: 28 737,82 3 % 366 : 366 : 100= 862,13 грн. Кількість днів в періоді з 01.01.2021 до 20.08.2021 складає 232 дня, Основна сума боргу в цей період складає 28 737,82 грн. 3 % річних: 28 737,82 x 3 % x 232 : 365 : 100= 547,99 грн. Загальна сума 3% річних складає - 2 663,76 грн. З наданого позивачем розрахунку, якій суд вважає арифметично правильним та таким, що відповідає обставинам справи, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми встановленого індексу інфляції та 3% річних, в розмірі 6 625, 70 грн. та 2 663, 76 грн., відповідно. Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved