Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

В провадженні Дніпровського районного суду міста Запоріжжя перебуває позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав. Позов обґрунтований тим, що позивач [PERSON] , перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] з 08 серпня 2014 року. Рішенням Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 21 січня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. У теперішній час позивач перебуває у другому шлюбі, у зв`язку з чим змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] . Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. З відповідача [PERSON] на користь [PERSON] за судовим наказом від 23.01.2019 року по справі №331/6762/18 були стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але небільше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 14 грудня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ знаходиться на примусовому виконанні. З розрахунку заборгованості по аліментам, який складений Дніпровським відділом ВДВС у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального УМЮ (м.Одеса), вбачається, що боржник сплачував аліменти нерегулярно та в мінімальному розмірі - 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з серпня 2024 року взагалі припинив сплачувати будь-які кошти на утримання доньки. Заборгованість по аліментам станом на 01.09.2024р. складає 9809,98 грн. [PERSON] , займається вихованням та розвитком дочки, піклується про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач з 2021 року не приймає участі в вихованні дитини, жодного разу не бачив дочку, не проявляє до неї батьківської уваги та турботи, не піклується про стан здоров`я, не цікавиться життям дитини. У зв`язку з зазначеним у липні 2021р. позивачка зверталася з заявою до служби у справах дітей по Дніпровському району. Але, як вбачається з відповіді на її звернення провести профілактичну роботу з [PERSON] не змогли, оскільки він на контакт не іде, співпрацювати не бажає. Відповідач в порушення вимог ст. 150 та ст. 180 Сімейного Кодексу України з 2020 року ухиляється від виконання своїх зобов`язань щодо виховання, розвитку та утримання дитини, не спілкується з дитиною, дитина взагалі не знає його як батька, позивач просить позбавити його батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Враховуючи вищевикладене, позивачка просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , РНОКПП невідомий, батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 23.10.2024 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 21.01.2025 року, було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Зобов`язано орган опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району надати висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . 06.03.2025 року, від Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району надійшов Висновок про позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні 06.11.2025 року, за клопотанням представника позивача було допитано свідка [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] просила задовольнити позовну заяву та позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] у жодне з призначених судових засідань не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами на адресу реєстрації місця проживання. Згідно відповіді Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради, яка надійшла до суду 15.10.2024 року, місце проживання [PERSON] , [INFO] зареєстроване за адресою [ADDRESS] . Згідно довідок про причини повернення рекомендованих листів, конверт повертається оскільки «адресат відсутній за вказаною адресою». Представник третьої особи Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району в судове засідання не з`явився, 18.03.2025 року надав через канцелярію суду заяву в якій просив розглянути справу без участі представника органу опіки та піклування, рішення просить прийняти з урахуванням інтересів дитини. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що [PERSON] , перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] з 08 серпня 2014 року. Рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 21 січня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Зазначене підтверджується копією рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 21.01.2019 року по справі №331/6592/18. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась донька - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, яке видане 05.05.2015 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №398. Зі слів позивача, відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по її вихованню, не піклується про фізичний та духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. З громадянина [PERSON] на користь громадянки [PERSON] за судовим наказом від 23.01.2019 року по справі № 331/6762/18 були стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 грудня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ знаходиться на примусовому виконанні. З розрахунку заборгованості по аліментам, який складений Дніпровським відділом ВДВС у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального УМЮ (м. Одеса) заборгованість по аліментам станом на 01.09.2024р. складає 9809,98 грн. Відповідно до пояснень свідка [PERSON] яка була допитана в судовому засіданні 06.11.2025 року, позивачка [PERSON] є її рідною донькою, а відповідач [PERSON] колишній зять. Зазначила, що [PERSON] з донькою не контактує, про неї не піклується, аліменти на дитину не сплачує, зі слів доньки, вже протягом року. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно із ч.4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до ч.5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). Згідно Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , який складено 05.03.2025 року, за вихідним номером №1701/01-271/196, беручи до уваги, що гр. [PERSON] , [INFO] , неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до малолітньої доньки, права та інтереси якої повинні бути захищені у встановленому законом порядку, з метою захисту прав та інтересів дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з висновку, в липні місяці 2024 року гр. [PERSON] звернулась до відділу у справах дітей щодо невиконання гр. [PERSON] своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] . Спеціалісти відділу телефонували гр. [PERSON] запрошували до відділу служби для надання пояснення стосовно заяви про невиконання батьківських обов`язків та для проведення профілактичної роботи, але громадянин до відділу не прийшов, на телефонні дзвінки від спеціалістів служби перестав відповідати, ігнорував запрошення, на контакт так і не вийшов. В серпні місяці 2024 спеціалісти відділу служби виїхали за адресою місця проживання гр. [PERSON] яку вказала в заві позивачка ( [ADDRESS] ), але двері ніхто не відчинив. Було залишено запрошення, але до відділу служби громадянин не прийшов та не зателефонував. Спеціалісти відділу служби з метою вирішення справи по суті зробили запит соціальним партнерам - Запорізькому міському центру соціальних служб. 30.01.2025 отримано лист «Про надання інформації щодо родини [PERSON] » фахівці із соціальної роботи ВСР по Дніпровському району намагалися зв`язатися з гр. [PERSON] в телефонному режимі (м.т. [NUMBER] ), але громадянин не відповідав, зворотного зв`язку не було. Потрапити до помешкання батька не вдалось, двері не відчинили, спеціалістів до помешкання не допустили. 24.01.2025 спеціалістами відділу служби було отримано письмове пояснення від малолітньої [PERSON] про те, що вона не заперечує проти позовної заяви матері (копія додається), тому що рідний батько з нею не спілкується, вихованням не займається, дівчинкою не цікавиться, фінансово не підтримує, на день народження, новий рік та інші свята батько доньку не вітав, фізичним та психологічним станом дитини не переймався. Фактично батько самоусунувся від виконання своїх обов`язків, а саме: не відвідує доньку, не цікавиться її життям та розвитком, не забезпечує необхідне харчування, медичним доглядом, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення в дуже важливий для формування її особистості вік; не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі і не може бути для дитини прикладом та авторитетом; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умови для отримання освіти. Відповідач не розуміє батьківського обов`язку, не виявляє ніяких батьківських почуттів, не займається вихованням та утриманням доньки, не замислюється про долю та її майбутнє. Відповідно до частин першої та четвертої статті 15 СК України, сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим кодексом або домовленістю (договором сторін). Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Стаття 27 Конвеції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року передбачає, що батько(ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3 , п. 2 ст.6 Конвенції про права дитини про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч.4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою покладення на них відповідальності, передбаченої законом. Статтею 157 СК України передбачено обов`язок того із батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні і право на особисте спілкування з нею. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У ст. 166 СК України визначено правові наслідки позбавлення батьківських прав. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Під час розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо його малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , дитиною не цікавиться, не надає матеріального утримання, участь у вихованні дитини не приймає, хоча таких перешкод йому ніхто не чинив. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, дають суду підстави вважати, що відповідач [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, своєю винною поведінкою ухиляється від встановленого ст. 150 Сімейного Кодексу України обов`язку щодо виховання дитини, піклування про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, а тому відповідно до ст.164 Сімейного Кодексу України суд приходить до висновку, що відповідача [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно його малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Таким чином, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч.1ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову повністю, судовий збір сплачений за подачу позовної заяви у розмірі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Відповідно до ст.ст. 15, 18, 141, 150, 155, 157, 164, 165, 166 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 1, 10,223, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved