Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

До Харківського районного суду Харківської області надійшла заява [PERSON] , в якій вона просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк 6 (шість) місяців, заборонивши [PERSON] спілкуватися з нею. На обґрунтування заяви заявник [PERSON] зазначила, що з 1983 року вона та її син [PERSON] проживають разом за адресою: [ADDRESS] . Її син [PERSON] систематично вчиняє домашнє насильство стосовно заявника умисні дії психологічного характеру, що полягають у висловлюванні [PERSON] нецензурною лайкою на її адресу, погрозах фізичної розправи, що спричинило шкоду психологічному здоров`ю заявниці. Заявниця зазначила, що неодноразово викликала працівників Національної поліції, які фіксували її заяви та тричі складали протоколи про адміністративні правопорушення стосовно її сина [PERSON] за статтею 1732 КУпАП. Виходячи з викладеного, заявник звернулась до суду з даною заявою з метою забезпечити дієвий та ефективний захист від повторного вчинення [PERSON] стосовно неї домашнього насильства, остання просить суд застосувати стосовно [PERSON] обмежувальний припис у вигляді такого заходу тимчасового обмеження прав кривдника, як заборона в будь-який спосіб спілкуватися з нею. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 жовтня 2025 року провадження по справі відкрито в порядку окремого провадження. У судовому засіданні [PERSON] заяву підтримала у повному обсязі та пояснила, пояснила суду, що проживає разом зі своїм сином, останній був неодноразово був засуджений та відбував покарання у виді позбавлення волі, в липні 2024 був мобілізований та проходив військову службу, під час якої отримав поранення та проходив лікування, після повернення додому з травня 2025 року [PERSON] зловживає алкоголем, наркотичними та психотропними засобами, поводиться дуже агресивно по відношенню до заявниці, висловлюється нецензурної лайкою, постійно погрожує фізичної розправою, інколи навіть застосовує фізичне насильство, внаслідок такої поведінки її вона не має можливості нормально жити та займатися господарством. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений своєчасно та належним чином шляхом вручення йому судової повістки, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до частини 2 статті 350-1 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Судом враховані та виконані приписи статті 294 ЦПК України, що під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені ІV розділом. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд висновує про таке. Судом встановлено, що заявник [PERSON] , [INFO] , зареєстрована у встановленому законом порядку та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , є сином заявника, зареєстрований у встановленому законом порядку та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Заявник стверджує, що [PERSON] протягом тривалого часу вчиняє стосовно неї домашнє насильство психологічного характеру, у зв`язку з чим вона потребує захисту у порядку, передбаченому\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Факти систематичного вчинення [PERSON] стосовно своєї матері [PERSON] домашнього насильства психологічного характеру повністю підтверджуються змістом постанов про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, які набрали законної сили, а саме: -постановою Харківського районного суду Харківської області від 29 вересня 2025 року, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, та на останнього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 гривень; -постановою Харківського районного суду Харківської області від 08 жовтня 2025 року, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 173-2 КУпАП, та на останнього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1020,00 гривень; -постановою Харківського районного суду Харківської області від 15 жовтня 2025 року, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 173-2 КУпАП, та на останнього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1360,00 гривень. Незважаючи на вжиті заходи, [PERSON] не змінив своєї поведінки та продовжив вчиняти домашнє насильство відносно стосовно своєї матері [PERSON] . Відповідно до пункту 1 частини 1\~статті 350-2 ЦПК України\~заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником - у випадках, визначених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з пунктом 3 частини 1\~статті 350-4 ЦПК України\~у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису та докази, що їх підтверджують (за наявності). Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є\~Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини 1 статті 1 закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відповідно до пункту 2 частини 1\~статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Відповідно до частини 3\~статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини 1 статті 1 закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Частиною 2\~статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»\~передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. У постанові Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі № 531/352/22 зазначено: «у випадку застосування обмежувального припису в межах цивільного процесу суд, виходячи з принципу розумності, має оцінити лише підстави для висновку про наявність домашнього насильства, ризику його продовження чи повторного вчинення». Суд вважає доведеним заявником застосування психологічного насильства стосовно неї з боку її сина [PERSON] , яке є систематичним, продовжується, не зважаючи на притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Суд вважає наявними ризики настання будь-якого насильства з боку заінтересованої особи [PERSON] стосовно заявника [PERSON] в майбутньому, при цьому, враховуючи високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи -\~\~ [PERSON] , такі ризики є реальними та підтвердженими матеріалами справи, а тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис у запропонований заявником спосіб у вигляді заборони [PERSON] у будь-який спосіб спілкуватися із [PERSON] строком на один місяць. Але враховуючи, що раніше до заінтересованої особи обмежувальні приписи не застосовувались, а також ті обставини, що [PERSON] має інвалідність другої групи, на цей час, зі слів заявника розпочав лікування від алкогольної та наркотичної залежності, суду висновує про наявність підстав для часткового задоволення заявлених вимог, та вважає необхідним та достатнім застосувати стосовно [PERSON] обмежувальний припис з метою протидії домашньому насильству відповідно до\~статті 24\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» на строк 2 місяці. При цьому, суд зазначає, що заявником не обгрунтовано та не доведено необхідність застосування до [PERSON] обмежувального припису на максимальний строк, передбачений законом. Відповідно до частини 3\~статті 350-5 ЦПК України\~судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial