Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

До Дніпровського районного суду міста Києва звернувся позивач [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. Згідно заявлених вимог, позивач просить суд: позбавити батьківських прав громадянку [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ; позбавити батьківських прав громадянку [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] ; позбавити батьківських прав громадянку [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Вимоги позову обґрунтовані тим, що сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2010 року по 2018 рік та з 2020 року до середини 2023 року. Від вказаних відносин у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, від народження доньки проживали з ним. З середини 2023 року сторони не проживають однією сім`єю, всі питання щодо дітей вирішуються виключно позивачем та бабусею доньок. Відповідач ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться їх успіхами, станом здоров`я, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування, не піклується про фізичний і духовних розвиток доньок, таким чином свідомо нехтує своїми обов`язками. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію. Зобов`язано Дніпровську районну в місті Києві державну адміністрацію, як орган опіки та піклування, відповідно до вимог ст. 19 Сімейного кодексу України, надати письмовий висновок щодо розв`язання спору. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Надав пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові та додатково пояснив, що відповідач проживає в сусідньому під`їзді, вже протягом трьох років вона не бере участі у вихованні дітей, при зустрічі лише просить гроші у позивача та доньок. Зауважив, що відповідач ніколи не надавала коштів на утримання дітей, не робила їм подарунків навіть на дні народження, при зустрічах з позивачем дітьми не цікавиться, лише просить гроші. Через відсутність згоди відповідача позивач не може зареєструвати місце проживання молодшої доньки. На звернення позивача відповідач повідомила що за 20 000,00 грн відмовиться від дітей. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не з`явилась, була повідомлена про день, час та місце розгляду справи належним чином, заяв чи клопотань до суду не подала. Представник третьої особи - Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засіданні не з`явився, заяв чи клопотань до суду не подав. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації направив на адресу суду заяву, до якої долучив висновок органу опіки та піклування. В заяві підтримав висновок органу опіки та піклування про позбавлення відповідача батьківських прав. Просив розглядати справу без присутності в судовому засіданні представника служби та органу опіки та піклування і прийняти рішення в найкращих інтересах дитини. (а.с. 46) Вислухавши пояснення позивача, опитавши дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як убачається з матеріалів справи за даними свідоцтв про народження та Повних витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, матір`ю [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , батьком - [PERSON] (а.с. 10-12, 16-27). За змістом характеристики учениці 9-Б класу [PERSON] , [INFO] , наданої класним керівником та директором СЗШ І-ІІІ ступенів №224 12 лютого 2025 року, [PERSON] є ученицею школи №224 з першого класу. Мати до навчального закладу ніколи не з`являлась, навчанням дочки не цікавилась. Бабуся і батько приділяють належну увагу вихованню дівчини. (а.с.14) За змістом характеристики учениці 8-А класу [PERSON] , [INFO] , наданої класним керівником та директором СЗШ І-ІІІ ступенів №224 12 лютого 2025 року, [PERSON] є ученицею школи №224 з першого класу. Мати до навчального закладу ніколи не з`являлась, навчанням дочки не цікавилась. Бабуся і батько приділяють належну увагу вихованню дівчини. (а.с.15) Як убачається зі змісту психолого-педагогічної характеристики, виданої ЗДО №671 31 березня 2025 року, [PERSON] , [INFO] , відвідує ЗДО №671 з 01 вересня 2023 року. За час відвідування дитиною ЗДО №671 вихователі мали змогу спілкуватись тільки з батьком дитини [PERSON] , бабусею та дідусем дівчинки, які вчасно приводять [PERSON] до садка і вчасно забирають, активно приймають участь у вихованні і навчанні дитини, завжди прислуховуються до порад педагогів. Мама дівчинки [PERSON] за період відвідування дитиною ЗДО не приводила дитину до садочка і не забирала, з вихователями та адміністрацією не контактувала. (а.с.13) Предметом судового розгляду в цій справі є обставини щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дітей, матір`ю яких вона є. Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. В силу ст. 9 Конституції України Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги. У ст. 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. За приписами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (ст. 164-167). За правилами, визначеними ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно позовної заяви, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав з підстав, визначених п.2 ч.1 ст. 164 СК України, а саме, - ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року (далі - Постанова), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Системний аналіз зазначених вище норм сімейного права дає підстави вважати, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При цьому, врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. Частинами 2 та 4 ст. 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). Частиною 2 ст.171 СК України також передбачено, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. При встановленні фактичних обставин даної справи судом в порядку ст.171 СК України були опитані неповнолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] пояснила, що вона проживає з батьком, бабусею, дідусем та двома сестрами, мати з ними не проживає більше двох років, з цього часу бачить маму, яка проживає в сусідньому під`їзді, три рази на тиждень, при зустрічах мати постійно просить гроші, запитує коли стипендія, як Надійка, як тато, коли в нього зарплата. Подарунків мама ніколи не дарувала, навіть коли проживала з ними, про доньок не турбувалась. Позбавлення матері батьківських прав вважає правильним. [PERSON] пояснила, що матір не приймає участі у вихованні її та сестер, не підтримує з ними відносин. Вперше матір пішла з дому в 2018 році та повернулась, коли народилась молодша сестра. Зазначила, що мати не проживає з ними вже три роки, проживає в сусідньому під`їзді. Останній раз бачила матір на свій день народження на подвір`ї, вона привітала з днем народження, нічого не подарувала. Приблизно два рази на тиждень бачить маму на подвір`ї, вона навіть не підходить. Також пояснила, що мати ніколи її та сестер не водила до театрів, музеїв, розважальних центрів тощо. Навпаки, коли мати проживала з ними, здавала золоті прикраси доньок та телефони в ломбард, а батько їх викупав, вкрала навушники доньки. Підкреслила, що виключно позитивно ставиться до позбавлення матері батьківських прав. Враховуючи вік дитини [PERSON] , [INFO] , судом визнано за недоцільне проведення в судовому засіданні її опитування по суті спору. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи наявні у матеріалах справи письмові докази, приймаючи до уваги пояснення позивача та неповнолітніх доньок сторін, діючи виключно з метою забезпечення якнайкращих інтересів дітей, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача щодо позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.164 СК України, оскільки відповідач фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своїх доньок, протягом тривалого часу не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не створює належних умов для проживання та розвитку дітей, не цікавиться їх здоров`ям та навчанням, нехтує їх потребами. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про наявність визначених законом підстав для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація, про позбавлення батьківських прав, через ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. За змістом ст. 209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору, в сумі 1 211,20 грн, який сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом. Крім цього, суд роз`яснює, що відповідно до положень статей 168, 169 СК України, відповідач, у разі позбавлення батьківських прав, не позбавлена права на звернення до суду як із заявою про надання права на побачення з дітьми, так і з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі викладеного та

Outcome: approved