Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

06.11.2023 [PERSON] звернулась до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з позовом, яким просить встановити факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] однією сім`єю з 2012 року по день смерті [PERSON] , померлої [INFO] за адресою: [ADDRESS] та визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на квартиру [ADDRESS] (т. 1, а.с. 1-3). Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON] , після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] , що належала померлій на підставі свідоцтва про право особистої власності на житло № [NUMBER] від 08.06.1993. [PERSON] з 2012 року проживала з померлою однією сім`єю, вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. [PERSON] відносилась до неї, як до своєї онучки. Зазначає, що інших спадкоємців немає та нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із тим, що немає можливості встановити родинний зв`язок з померлою. 27.02.2024 [PERSON] звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з позовом, яким просив встановити факт проживання однією сім`єю з [PERSON] з жовтня 2014 року по жовтень 2018 року за адресою: [ADDRESS] , та з листопада 2018 року до дня відкриття спадщини, тобто до [INFO] за адресою: [ADDRESS] (т. 1, а. с. 110-111). Свої вимоги мотивує тим, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , яка була онукою [PERSON] , у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, тобто вважається такою, що прийняла спадщину. [INFO] померла [PERSON] , після її смерті відкрилась спадщина на вищевказану квартиру, яку вона прийняла, однак не оформила після смерті своєї бабусі [PERSON] . У встановлений законом строк [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак в подальшому оформити спадкове майно не має можливості, у зв`язку із тим, що нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутися до суду про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років, а також визнання права власності на спадкове майно. [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, якою свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні, просить справу розглянути за її відсутністю, позовні вимоги [PERSON] не визнає та просить відмовити у їх задоволенні (т. 1, а.с. 242). Представник [PERSON] адвокат Черненко Х.М., в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні, у задоволенні позовних вимог [PERSON] просила відмовити, оскільки не було надано жодного доказу на підтвердження тих обставин, які зазначені в позові, крім цього [PERSON] є онукою [PERSON] , а отже має переважне право на спадкування після своєї бабусі. Представник відповідача Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату та час розгляду справи, що підтверджено відповідною розпискою про отримання судової повістки, відзиви на позовні заяви [PERSON] та [PERSON] не надсилав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76\~ЦПК України\~визначено,\~що доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; висновками\~експертів; показаннями свідків. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.11.2023 було відкрите загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29.02.2024 було відкрите загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.11.2024 цивільна справа № 946/1588/24 (провадження № 2/946/1984/24) за позовом [PERSON] до Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно була передана складу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області по справі № 946/8634/23 (провадження № 2/946/1296/24) за позовом [PERSON] до Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно, для вирішення питання про об`єднання. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 20.01.2025 було об`єднано цивільну справу № 946/1588/24 (провадження 2/946/1984/25) за позовом [PERSON] до Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно та цивільну справу № 946/8623/23 (провадження 2/946/1411/25) за позовом [PERSON] до Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10.06.2025 було закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно та за позовом [PERSON] до Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно. Судом вживались заходи для забезпечення явки у судове засідання свідків, які були заявлені [PERSON] на підтвердження факту постійного проживання разом із спадкоємцем, однак свідок [PERSON] був повідомлений належним чином та до суду не з`явився, свідок [PERSON] повідомлявся про дату судового засідання, до суду повернувся конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Судом було встановлено, що [PERSON] належала квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житло № [NUMBER] від 08.06.1993, виданого Ізмаїльським МБТІ, що також підтверджено довідкою № 858 від 04.12.2023, наданою КП «Ізмаїльське міжміське бюро технічної інвентаризації» (т. 1, а.с. 27-28). Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 06 серпня 2019 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла [INFO] (т. 1, а.с. 4). Після смерті [PERSON] , згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить вищевказане спадкове майно. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 59038395 від 17.01.2020 року, наданого приватним нотаріусом Єфимовою Т.І., інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] , померлої [INFO] відсутня (т. 1, а.с. 37). Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. [PERSON] , яка була донькою [PERSON] , що підтверджено витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00025932913 від 12.03.2020, наданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), померла [INFO] , що підтверджено повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00025248502 від 17.01.2020 (т. 1, а.с.41-42, 157-158). Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України - внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Спадкоємцем за законом відповідно до ст. 1266 ЦК України після смерті [PERSON] являється: - онука [PERSON] , що підтверджено повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00025247102 від 17.01.2020, де матір`ю вказана [PERSON] (т. 1, а.с.39-41). Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду від 20 червня 2018 року по справі №643/1216/15-ц (провадження №61-6924св18) «аналіз статті 1266ЦК\~України свідчить, що спадкуванням за правом представлення - це такий порядок набуття права на спадкування за законом, при якому спадкоємці п`ятої черги включаються до складу першої, другої чи третьої черги замість спадкоємця внаслідок того, що він помер до відкриття спадщини. По своїй суті спадкування за правом представлення - це специфічний порядок набуття права на спадкування за законом, і він не є окремою підставою або видом спадкування. У такому разі суб`єктами спадкування за правом представлення будуть певні спадкоємців за законом. Спадкування за правом представлення надає можливість спадкоємцям п`ятої черги за законом переміститися у вищу чергу (першу, другу або третю чергу). Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. У встановлений законом строк [PERSON] звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що підтверджено відповідною заявою від 12.03.2020, яка міститься в спадковій справі № 13/2020, заведеної після [PERSON] , померлої [INFO] , тобто вважається такою, що прийняла спадщину (т. 1, а.с.44). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 17.04.2023 року Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (т. 1., а.с. 47). Після смерті [PERSON] , згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить квартира [ADDRESS] , яку вона прийняла, але не оформила після смерті своєї бабусі [PERSON] , померлої [INFO] . Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 73929832 від 13.09.2023, наданого приватним нотаріусом Єфимовою Т.І., інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON] , померлої [INFO] відсутня (т. 1, а.с. 152). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Судом було встановлено, що 21.11.2023 [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Єфимової Т.І. з заявою про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] , що підтверджено відповідною заявою, яка міститься в спадковій справі № 87/2023, заведеної після [PERSON] (т. 1, а.с. 171). У вищевказаній заяві [PERSON] зазначає, що [INFO] померла його цивільна дружина [PERSON] та на день смерті спадкодавця залишилось майно, яке складається з квартири за [ADDRESS] , що належала [PERSON] , бабці спадкодавця, яка померла [INFO] , спадкоємицею якої була її онука [PERSON] , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. Згідно ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Спадкоємцем за законом четвертої черги відповідно до ст. 1264 ЦК України після смерті [PERSON] являється: - [PERSON] . Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 визначено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до частини другої\~статті 3 СК України сім`ю\~складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Згідно із частинами першою, другою\~статті 21 СК України\~шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої\~статті 36 СК України\~шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Згідно зі\~статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Судом було встановлено, що відсутні у Ізмаїльському відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) актовий запис про шлюб відносно [PERSON] , [INFO] , та актовий запис про шлюб відносно [PERSON] , [INFO] (т. 1, а.с. 242). У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; ведення спільного побуту; взаємні права та обов`язки (статті\~3,\~74 СК України). Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні подружжю у наведеному визначенні. Таким чином, предметом доказування у справах про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю (див. постанову Верховного Суду від 15 травня 2024 року у справі № 359/8093/20, провадження № 61-9484св23). Відповідно до статей\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених\~ЦПК України\~випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням необхідно розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, у свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, необхідно віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених\~главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі собою, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою у разі відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Наведені правові висновки узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; показання свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16. Згідно з усталеною судовою практикою самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16-ц). Закон не визначає, які конкретно докази є беззаперечним підтвердженням факту проживання однією сім`єю, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінки. [PERSON] проживав однією сім`єю з [PERSON] , як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з жовтня 2014 року до дня відкриття спадщини, а саме до [INFO] , що було підтверджено наступними доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, а саме заявою [PERSON] від 17.09.2021, згідно якої вона просить притягнути до відповідальності її цивільного чоловіка [PERSON] , [INFO] (т. 1, а.с. 245). Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.09.2021 були встановлені наступні обставини, а саме те, що [PERSON] , знаходячись за адресою: [ADDRESS] , штовхав свою співмешканку [PERSON] (т. 1, а.с.217). Відповідно до акту обстеження від 19.02.2019 № 29/2 по справі одержувача субсидії [PERSON] , було встановлено, що [PERSON] фактична адреса [ADDRESS] , проживає зі співмешканкою [PERSON] в її житлі. [PERSON] сплачує комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] . Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що [PERSON] та [PERSON] мешкали з жовтня 2014 року до жовтня 2018 по [ADDRESS] , а з листопада 2018 вони переїхали до квартири [ADDRESS] , вона бувала у них в гостях, бачила, що вони разом купляли продукти харчування, завжди разом ходили. Також [PERSON] була знайома з [PERSON] , [PERSON] жодного разу не бачила, не знає хто це. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що знайома з [PERSON] та [PERSON] з 2020 року, вони мешкали разом в квартирі [ADDRESS] , ходили в магазин, купляли продукти харчування, [PERSON] здійснював поточний ремонт в квартирі, [PERSON] вона не знає. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що є сусідом батьків [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , десь з жовтня 2014 року [PERSON] мешкав у своїх батьків разом з [PERSON] , їх відносини були як між чоловіком та жінкою, в подальшому вони переїхали в квартиру бабусі [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що він познайомив [PERSON] з [PERSON] , десь з осені 2014 року вони почали разом мешкати у батьків [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з листопада 2018 перейшли жити до бабусі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За весь час спільного проживання [PERSON] разом з [PERSON] , він неодноразово бував у них в гостях, зазначив, що вони проживали як одна сім`я, оскільки в них був спільний бюджет, вони купляли разом продукти харчування, побутову техніку, тощо. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є матір`ю [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з жовтня 2014 мешкали як чоловік та жінка за адресою: [ADDRESS] , в подальшому переїхали до квартири бабусі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За весь час спільного проживання в них був свій окремий спільний бюджет, вони купляли продукти харчування, тощо. Інших спадкоємців, які заявили свої права на спадкове майно, немає. Як вже було встановлено, [PERSON] у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, тобто вважається таким, що прийняв спадщину, відповідно до вимог ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Досліджуючи матеріали спадкової справи № 13/2020, заведеної приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфимовою Т.І., після померлої [INFO] [PERSON] , судом було встановлено, що будь-яких заяв, а саме про прийняття спадщини, видачі свідоцтва про право на спадщину від [PERSON] до нотаріуса не надходило. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Єфимовою Т.І. № 583/02-14 від 21 листопада 2023 року [PERSON] було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] , оскільки спадкоємцем не надано документів, які підтверджують факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років та рекомендовано звернутися до суду з питання встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років, а також визнання права власності на спадкове майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] належними та допустимими доказами не було підтверджено факту постійного проживання разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , крім цього [PERSON] , яка є онукою [PERSON] , за правом представлення є спадкоємицею вищої черги ніж могла б бути [PERSON] , у зв`язку із чим суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] . В свою чергу, [PERSON] належними та допустимими доказами було підтверджено, що з жовтня 2014 по жовтень 2018 він мешкав разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та з листопада 2018 до 14.04.2023 вони мешкали за адресою: [ADDRESS] , однією сім`єю, мали спільний побут, взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю, у зв`язку із чим суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved