Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

Представник акціонерного товариства «Кредобанк» (надалі - АТ «Кредобанк», Банк) звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20 вересня 2019 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] (надалі - Відповідач, Позичальник, Боржник) укладено Кредитний договір № CL-221835 (надалі - Кредитний договір). Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. Відповідно до умов Кредитного договору у випадку прострочення погашення кредиту або іншого порушення графіку повернення кредиту та сплати відсотків Позичальником, Кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 19 травня 2025 року заборгованість за Кредитним договором складає 149 921,94 грн, в т.ч.: тiло кредиту - 88 087,05 грн; вiдсотки - 61 812,41 грн, та пеня за період з 21 листопада 2019 року по 29 лютого 2020 року - 22,48 грн. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання Позичальнику кредиту. Проте [PERSON] належним чином не повертає отримані кредитні кошти. З метою досудового, добровільного врегулювання спору 04 березня 2025 року на адресу відповідачки направлено Досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, однак ця вимога залишена без реагування, борг не оплачено. Враховуючи викладене, представник АТ «Кредобанк» просить суд, стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» заборгованість за кредитним договором №CL-221835 від 20 вересня 2019 року, у розмірі 149 921,94 грн. Ухвалою судді від 21 липня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі №607/14721/25; постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Протокольною ухвалою суду, постановленою у судовому засіданні 24 вересня 2025 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання представник позивача АТ «Кредобанк» не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, відзиву на позовну заяву не надала суду. Отож, суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, а тому відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. За вказаних обставин, з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. Судом встановлено, що 20 вересня 2019 року між АТ «Кредобанк» (Банк) та [PERSON] (Позичальник) укладено кредитний договір № СL-221835 (далі - Договір), згідно якого останній надано кредит у сумі 113 431,88 грн, строком на 60 місяців до 19 вересня 2024 року (пункти 2.1 - 2.3 Договору). Згідно пункту 2.4 Договору, Позичальник доручає Банкові здійснити переказ кредитних коштів з Позичкового рахунку, вказаного в п. 2.5. Кредитного договору, на наступні цілі та за наступними реквізитами: на поточні потреби в сумі 42 459,03 грн, на поточний рахунок Позичальника № [NUMBER] ; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості Позичальника перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором SAMDN50000063237303 від 21 травня 2012 року в сумі 2 972,85 грн на рахунок [NUMBER] ; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості Позичальника перед ПАТ «АЛЬФА-БАНК» по кредитному договору 501139275 від 07 травня 2019 року в сумі 68 000,00 грн, на рахунок 29097501139275 За користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 35 % річних (п. 4.1. Договору). Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360), за ставкою, визначеною п. 4.1. кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього кредитного договору (п. 4.2 Договору). Відповідно до п. 4.3 Договору за надання послуг позичальник сплачує банку комісії в порядку, строки та розмірі, передбачені п. 2.10 кредитного договору. Пунктом 4.5 Договору визначено реальну річну процентну ставку 41.19 % річних. Згідно з п. 6.3 Договору, повернення суми кредиту здійснюється щомісячно разом із процентами за користування кредитом, у вигляді рівних сум - ануїтетного платежу (розмір якого визначається п. 6.2 кредитного договору). Пунктом 6.2 Договору визначено, що позичальник здійснює погашення заборгованості за цим кредитним договором відповідно до графіку платежів (додаток №1 до цього кредитного договору). Усього позичальник зобов`язаний здійснити 60 щомісячних платежів, по 4063 грн щомісячно, кожного останнього числа відповідного місяця, впродовж 60 місяців з дати укладання кредитного договору. Перший і останній платежі можуть відрізнятись за розміром суми щомісячного платежу. Щомісячні платежі з 20 вересня 2019 року до 19 вересня 2024 року погашаються в однаковому порядку. Для здійснення належного погашення кредиту позичальник зобов`язаний щомісячно, не пізніше дати погашення щомісячного платежу, встановленого графіком платежів, забезпечити наявність на поточному рахунку для обслуговування кредиту суму коштів, що відповідає розміру щомісячного платежу, з врахуванням рекомендацій банку, передбачених п. 2.9 кредитного договору (п. 6.3. Договору). Відповідно до п. 6.1. Договору, відповідач зобов`язаний повернути позивачеві кредит у повному обсязі в порядку і строки (терміни), передбачені кредитним договором та/або додатками до нього. За змістом п. 7.1 Договору, за несвоєчасне виконання (просточення) грошових зобов`язань за цим кредитним договором позичальник відшкодовує банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання позичальника, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості позичальника. У будь-якому разі пеня, нарахована позичальникові на підставі цього пункту кредитного договору, не може перевищувати 15% від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання. Згідно з п. 10.4 Договору, шляхом підписання цього кредитного договору, позичальник підтверджує, що він до видачі кредиту ознайомився з тарифами банку та правилами надання комплексних банківських послуг фізичним особам у ПАТ «Кредобанк»; ознайомився із реальною річною процентною ставкою та орієнтовною загальною вартістю кредиту, а також іншою інформацією про споживчий кредит та інше. Кредитний договір № CL-221835 від 20 вересня 2019 року разом із Анкетою-Заявою № CL-221835 від 20 вересня 2019 року на отримання готівкового кредиту, графіком платежів до вказаного Договору, а також Паспортом споживчого кредиту підписано власноручно позичальником [PERSON] . Банк виконав свої зобов`язання щодо надання відповідачці кредитні кошти, що вбачається із меморіальних ордерів № 54672360 від 20 вересня 2019 року на суму 68 000 грн; № 54672377 від 20 вересня 2019 року на суму 42 459,03 грн,№ 54672340 від 20 вересня 2019 року на суму 2 972,85 грн та підтверджується випискою за особовими рахунками з 20 вересня 2019 року по 19 травня 2025 року. Згідно розрахунку заборгованості за договором кредиту № CL-221835 від 20 вересня 2019 року [PERSON] (3036505620), який складено позивачем, станом на 19 травня 2025 року сума заборгованості за кредитом: 88 087,05 грн; сума заборгованості за відсотками: 61 812,41 грн; пеня за період 21 листопада 2019 року по 29 лютого 2020 року: 22,48 грн. 04 березня 2025 року за вих. № 5040/2025 представник АТ «Кредобанк» надіслав [PERSON] досудову вимогу про необхідність погасити заборгованість за кредитним договором, яка не була виконана позичальником, що і стало причиною звернення Банку до суду з позовом про стягнення заборгованості. Відтак, до виниклих між сторонами правовідносин підлягають застосуванню наступні норми матеріального та процесуального права. Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), у редакції на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Доказів, на спростування викладених Банком обставин та розміру заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором, суду не надано. Щодо вимоги АТ «Кредобанк» про стягнення пені за період з 21 листопада 2019 року по 29 лютого 2020 року у сумі 22,48 грн., то суд вважає її такою, що також підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Відповідно до п. 7.1 Договору, за несвоєчасне виконання (просточення) грошових зобов`язань за цим кредитним договором позичальник відшкодовує банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання позичальника, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості позичальника. У будь-якому разі пеня, нарахована позичальникові на підставі цього пункту кредитного договору, не може перевищувати 15% від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки та відшкодування збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Оскільки сторонами погоджено право на стягнення пені, її розмір, з огляду на те, що неналежне виконання зобов`язанні зі сторони відповідачки мало місце, що було встановлено вище, суд дійшов до висновку про стягнення з [PERSON] в користь позивача 22,48 грн пені за період з 21 листопада 2019 року по 29 лютого 2020 року. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, шляхом стягнення із [PERSON] на користь АБ «Кредобанк» заборгованості за кредитним договором № CL-221835 від 20 вересня 2019 року, у розмірі 149 921,94 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 3 028,00 грн Щодо вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача 14 992,19 грн витрат на правничу допомогу, то суд відхиляє таку вимогу з огляду на її недоведеність. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з частиною 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. Зазначений висновок відповідає позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» тлумачить «гонорар успіху» як домовленість, згідно з якою клієнт зобов`язується виплатити адвокату як винагороду певний відсоток від присудженої йому судом грошової суми, якщо рішення буде на користь клієнта. Якщо такі угоди є юридично дійсними, то визначені суми підлягають сплаті клієнтом (§ 55). Водночас відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, крім того, умова розумності їх розміру. Як вбачається з матеріалів справи, 11 лютого 2019 року між адвокатським об`єднанням «Бізнес і право» та АТ «Кредобанк» укладено договір про надання правової допомоги, яким у п. 14.11. Сторони узгодили Додаток № 5 Форма акту про виконані роботи. Однак, окрім цього Договору, копії довіреності № 13789, копії свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЧН № 000531, яке видано адвокату Павленку С. В. 30 листопада 2018 року, посвідчення адвоката України, виданого 30 листопада 2018 року, матеріли справи не містять даних про обґрунтування розміру витрат позивача на правничу допомогу та реальність їх понесення АТ «Кредобанк». Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Водночас представник позивача не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу. Отож, підставою для відмови в розподілі витрат на професійну правничу допомогу в заявленій сумі може бути ненадання переліку послуг (робіт), наданих (виконаних) адвокатом (постанова Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 904/83078/17). Проаналізувавши надані суду документи в обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу, норми процесуального закону та позиції Верховного Суду, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем факту понесення ним витрат на правничу допомогу, їх реальності, а тому вимога АТ «Кредобанк» про стягнення 14 992,19 грн на правничу допомогу залишається судом без розгляду, що відповідає змісту ч. 8 ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved