Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

В червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», в особі представника Кириченко Ольги Миколаївни звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило суд: - стягнути з [PERSON] , (РНОКПП [NUMBER] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» (ЄДРПОУ 43115064) заборгованість за договором про видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток № 2017238760, яка станом на 24.03.2023 становить суму у розмірі 38214,78 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 22707,40 грн,\~ заборгованості за відсотками у розмірі 15507,38 грн, а також стягнути судові витрати, у тому числі витрати на правничу допомогу. І. Стислий виклад позиції учасників справи. В обґрунтування своїх позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» зазначило, що 07.12.2017 між АТ "ОТП Банк" (первісний кредитор) та [PERSON] було укладено договір про видачу і обслуговування міжнародних пластикових карток № 2017238760. Даний договір є змішаним, позивальнику надано декілька послуг - кредитування та видача і обслуговування картки. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надавав відповідачу кредитні кошти, однак в порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідачем кредитні кошти були отримані та деякий час здійснювалось погашення кредитної заборгованості, останній платіж було внесено 16.03.2021. 24.03.2023 року між АТ "ОТП Банк" та ТОВ "Брайт інвестмент" було укладено Договір факторингу № 24/03/23, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В., зареєстровано в реєстрі за № 265. Відповідно до умов Договору позивач прийняв право грошової вимоги і став кредитором в тому числі і за кредитним договором № 2017238760 від 07.12.2017, укладеного між АТ "ОТП Банк" та [PERSON] . Станом на день відступлення права вимоги загальний розмір заборгованості відповідача становив 38214,78 грн (22707,40 грн заборгованість по тілу кредиту, 15507,38 грн заборгованість по відсотках). Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість та понесені судові витрати. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. В червні 2025 року справа надійшла до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.06.2025 надійшла у провадження судді Рижко Г.О. 18.07.2025 з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області надійшла інформація про зареєстроване місце проживання відповідача: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 24.07.2025 було прийнято до свого провадження цивільну справу № 357/9244/25; відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи на 15.09.2025 на 11:30 год. 28.07.2025 на адресу суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача. 04.08.2025 від представника позивача надійшла заява про стягнення судових витрат на професійну правничу (правову) допомогу. 15.09.2025 на адресу суду від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи для надання можливості скористатися правничою допомогою. 15.09.2025 заяву відповідача задоволено, розгляд справи відкладено на 30.10.2025 на 10:00. 30.10.2025 на адресу суду від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Надав суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач надав суду заяву, в які позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив провести розгляд справи без його участі, зазначив, що судові витрати на правничу допомогу вважає завищеними. З огляду на положення ст.ст. 211, 223 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Під час розгляду справи судом були досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 07.12.2017 між АТ "ОТП Банк" та [PERSON] було укладено договір про видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток № 2017238760. Даний договір є змішаним, позивальнику надано декілька послуг - кредитування та видача і обслуговування картки. Відповідно до п. 1.1.2 Кредитного договору Відповідач отримав кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії. Розмір кредитного ліміту складає 13700,00 грн. Пунктом 1.3 Договору визначено, що порядок здійснення платіжних операцій з використанням кредитної картки, а також порядок отримання кредиту регулюються чинним законодавством України, нормами міжнародної платіжної системи MasterCard, цим договором, правилами, а також тарифами банку. Строк дії кредитної лінії становить 3 роки, з моменту підписання сторонами цього договору. За користування кредитом, в тому числі простроченим овердрафтом, банк нараховує проценти в розмірі 40% річних, за несанкціонований овердрафт 0,15% в день. Держатель зобов`язаний щомісяця погашати в повному обсязі суму мінімального платежу, розмір якого визначається у Виписці, але в будь-якому разі не менше 5% від розміру боргових зобов`язань (а.с. 25). Крім того, в матеріалах справи міститься Паспорт споживчого кредиту, який підписаний [PERSON] та в якому містяться дані позичальника, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови (а.с. 26-27). Відповідач отримав емітовану картка на своє ім`я № [NUMBER] , що підтверджується його підписом на розписці (а.с. 28). Випискою з рахунка приватного клієнта № 2017238760 за період з 07.12.2017 по 24.03.2023, сформованої 07.02.2025 вбачається, що АТ "ОТП Банк" свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти. В свою чергу, [PERSON] отримав кредитні кошти, користувався ними та частково повертав\~ (а.с. 106-126). З розрахунку заборгованості наданого АТ "ОТП БАНК" за договором № 2017238760 станом на 24.03.2023 вбачається, що відповідачем здійснювалося активне використання кредитних коштів, деякий час здійснювалось часткове погашення кредитної заборгованості, зокрема останній платіж було внесено 16.03.2021 року . Однак станом на день відступлення права вимоги загальний розмір заборгованості відповідача становив 38214,78 грн (22707,40 грн заборгованість по тілу кредиту, 15507,38 грн заборгованість по відсотках) (а.с. 29-105). 24.03.2024 між АТ "ОТП Банк" та ТОВ "Брайт інвестмент" було укладено Договір факторингу № 24/03/23, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В., зареєстровано в реєстрі за № 265. Відповідно до умов даного позивач прийняв право грошової вимоги і став кредитором за кредитними договорами, укладеними між Банком та боржниками, зазначених у Реєстрі Боржників (Додаток №1 до Договору), зокрема і за договором № 2017238760 від 07.12.2017 укладеним між АТ "ОТП Банк" та [PERSON] у розмірі 38214,78 грн. (а.с. 10-24). ТОВ «Брайт інвестмент" на поштову адресу боржника 28.04.2025 було направлено досудову вимогу про погашення кредитної заборгованості за договором № 2017238760 від 07.12.2017, однак така залишилася не виконана (а.с. 127-135). IV. Норми права, які застосував суд. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. В частині 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання, згідно із ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору. Крім того, ч. 2 ст. 1050\~ ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок\~ передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно правового висновку Великої Палатою Верховного Суду №202/4494/16-ц від 31.10.2018 право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У п. 76 Постанови Великої Палати Верховного Суду №338/180/17 від 05 червня 2018 року зазначено, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Разом з тим, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу (Постанова Верховного Суду від 23.12.2020 по справі №127/23910/14-ц). Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Суд робить висновок, що 07.12.2017 виникли договірні відносини між первісним кредитором, правонаступником якого є позивач, та відповідачем у зв`язку з укладенням договору про видачу і обслуговування міжнародних кредитних карток\~ № 2017238760 від 07.12.2017. [PERSON] отримав кредитні кошти і у нього виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, зазначеними в кредитному договорі. ТОВ «Брайт інвестмент» є правонаступником первісного кредитора, що свідчить про належні правові підстави для переходу права вимоги до [PERSON] і товариство вправі вимагати захисту порушених прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення коштів. Крім того, відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості, а відтак наданий позивачем розрахунок заборгованості за відсутності альтернативного розрахунку від відповідача, приймається судом як достовірний. Також, суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню, тому позов задовольняє. З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним. Згідно із ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судом встановлено, що понесені ТОВ «Брайт Інвестмент» витрати на правничу допомогу в розмірі 8500,00 грн підтверджуються матеріалами справи: Договором про надання правової (правничої) допомоги № 01/05-23 від 01.05.2023 (а.с. 163-164), додатком № 1 до договору від 01.05.2023 (а.с. 165-166), Актом про надання правничої допомоги № 2807-25 від 28.07.2025 (а.с. 167), ордером серії АЕ № 1248536 на надання правничої допомоги від 09.09.2024 (а.с. 162). Втім, суд приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу в розмірі 8500,00 грн є неспівмірними зі складністю цієї справи, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц). Суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та додаткова постанова ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 775/9215/15ц). Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова КГС ВС від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17 та постанова Верховного Суду від 30.01.2023 № 910/7032/17). Такої правової позиції дотримується і Верховний Суд в постанові від 07.02.2022 у справі № 910/20792/20. Суд, оцінюючи подані документи, якими позивач (представник) обґрунтовують фактичне понесення витрат на професійну правничу допомогу, дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу є завищеними та неспівмірними з витраченим часом адвоката та наданих з боку останнього послуг. Таким чином, з врахуванням принципу співмірності, розумності, реальності судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, суд вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, які відшкодовуються за рахунок відповідача. Тому, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на правничу допомогу в сумі 2500,00 грн. Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов у повному обсязі, 50 % судового збору (1211,20 грн) слід повернути позивачу з державного бюджету, а решту 50% судового збору (1211,20 грн) необхідно стягнути з відповідача.

Outcome: approved