Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Полонського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 17.07.2013 вона передала відповідачці, яка є її сестрою, в борг грошові кошти в сумі 350000 грн. Відповідачка зобов`язалась повернути суму позики в термін до 17.07.2023. Однак, у зазначений строк відповідачка свої зобов`язання не виконала, кошти не повернула. Позивач також вказала, що 25.06.2025 відповідачка визнала наявність боргу, надавши відповідну розписку, але повідомила про неможливість повернення коштів через їх відсутність. У зв`язку з порушенням відповідачкою умов договору, позивач просить суд стягнути з неї суму основного боргу в розмірі 350000 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3500 грн. Відповідачка [PERSON] є громадянкою Російської Федерації та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи, що відповідачка проживає за межами України, суд належним чином повідомив її про дату, час та місце судового засідання шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України» (відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України). Від відповідачки [PERSON] до суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, датований 05.09.2025. У цьому відзиві вона позовні вимоги визнала у повному обсязі. Письмово підтвердила, що 17.07.2013 позичила у своєї сестри [PERSON] 350000 грн з терміном повернення до 17.07.2023. Також відповідачка підтвердила, що у зазначений термін кошти не повернула, пояснюючи це хворобою, тривалим лікуванням та початком війни. У відзиві відповідачка погодилась на розгляд справи без її участі та просила прийняти рішення в підготовчому судовому засіданні. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає повному задоволенню. Судом встановлено, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору позики. Судом досліджено Договір позики, укладеного 17.07.2013 (а.с. 7-8) в смт Понінка Полонського району Хмельницької області. Сторонами є Позикодавець - [PERSON] , та Позичальник - [PERSON] . Відповідно до п. 1 Договору, Позикодавець передає, а Позичальник приймає у власність грошові кошти та зобов`язується їх повернути. Згідно з п. 2 Договору, сума позики становить 350000 (триста п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок. Цей пункт містить ключове твердження: «...які одержано Позичальником від Позикодавця до моменту підписання цього Договору». Це свідчить про реальне укладення договору, оскільки підтверджує факт передачі грошей. Відповідно до п. 3 Договору, сторони домовились, що договір є безпроцентним, а повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 17.07.2023. Договір підписано обома сторонами. Матеріали справи також містять копію Розписки, написаної відповідачкою [PERSON] 25.06.2025 (а.с. 10). У цій розписці вона вкотре підтверджує, що отримала суму 350000 грн відповідно до договору позики від 17.07.2013 від сестри [PERSON] . Відповідачка прямо зазначає: «...та на 17.07.2023... не повернула, бо їх не маю». У розписці відповідачка чітко вказує: «Боргу... не заперечую...». Як зазначено вище, відповідачка надала суду відзив від 05.09.2025, в якому чітко і беззаперечно визнала позовні вимоги в повному обсязі, підтвердила суму боргу та факт неповернення у визначений договором строк (а.с. 26). Таким чином, факт укладення договору позики, отримання відповідачкою грошових коштів у повному обсязі, строк повернення та факт невиконання зобов`язання підтверджується належними та допустимими доказами, а саме договором позики та розпискою, і, крім того, повністю визнаний нею у її процесуальному документі - відзиві на позов. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Суд встановив, що цей факт підтверджено п. 2 Договору, де вказано, що 350000 грн були одержані Позичальником до моменту підписання. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Суд встановив, що сторони дотримались цієї вимоги, уклавши письмовий договір на суму 350000 грн . Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд встановив, що договором було встановлено строк - 17.07.2023. Відповідачка порушила цей обов`язок, що підтверджується її власними розпискою та відзивом. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, відповідачка може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи. Суд констатує, що відповідачка реалізувала це право, подавши відзив із повним визнанням позову. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд не вбачає, що це визнання позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оскільки спір стосується виключно майнових зобов`язань між сторонами. Отже, позовні вимоги про стягнення суми основного боргу в розмірі 350000 грн є законними, обґрунтованими та доведеними матеріалами справи, а також визнані відповідачем, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 3500 грн, що підтверджується квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» № 0.0.448.1793020.1 від 04.08.2025 (а.с. 1). \~ \~ \~ \~Однак, відповідно до ч. 1\~ст. 142 ЦПК України та ч. 3\~ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. \~ \~ \~ \~За таких обставин, оскільки відповідачка до початку розгляду справи по суті позов визнала, позивачці необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків сплаченого нею судового збору, а саме 1750 грн, решту судового збору в сумі 1750 грн слід стягнути з відповідачки на користь позивачки у звязку з задоволенням позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved