Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» в особі представника Панасюк Х.М., через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого зазначено, що 13.01.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту №6268990, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 17000,00 грн, а відповідач зобов`язалася повернути кошти кредиту, сплатити проценти та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Договір укладено відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами Договору. 14.02.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір факторингу №14.02./24-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за кредитним договором №6268990 від 13.01.2023 року. Всупереч умов кредитного договору відповідач тривалий час своєчасно не вносить платежів на повернення кредиту, чим суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання. Станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 26940,00 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту - 10000,00 грн; заборгованість за відсотками - 16940,00 грн. Таким чином, відповідач [PERSON] має непогашену заборгованість в розмірі 26940,00 грн, яку позивач просить стягнути, а також судові витрати по справі. Ухвалою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 01.10.2024 року дану позовну заяву було передано за підсудністю до Ленінського районного суду міста Дніпропетровська. Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 27.11.2024 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 28.11.2024 року представником відповідача адвокатом Кірюшиним А.А. через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки стороною позивача не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про укладення між відповідачем та позивачем Кредитного договору та виникнення між ними будь-яких правовідносин. Також, кредитний договір було підписано за допомогою ЕЦП лише відповідачем, а позивач підписав договір аналогом власноручного підпису за відсутності на це згоди сторін. Також неможна вважати належним доказом підписання Кредитного договору з боку відповідача довідку про ідентифікацію, адже остання створена зацікавленою у справі особою, а саме первісним Кредитодавцем. У зв`язку із цим представником відповідача суду надається довідка відповідно до якої номер телефона [NUMBER] [PERSON] не належить, остання одноразовий ідентифікатор С5585 не отримувала та для укладання будь яких кредитних договорів не використовувала. Звертає увагу суду на те, що вказана довідка також створена зацікавленою у справі особою, а саме представником відповідача. При цьому відповідач категорично заперечує, що вона: зареєструвалась в інформаційно-телекомунікаційній системі (ІТС) Кредитодавця; створила в такій системі особистий кабінет; отримала Пропозицію (оферту) та ознайомився із нею; отримала електронне повідомлення від Кредитодавця із одноразовим ідентифікатором; вела одноразовий ідентифікатор в інформаційно-телекомунікаційних системах (сайтах) Кредитодавця; використала одноразовий ідентифікатор для підписання (укладення) Кредитного договору. Зокрема, у позові позивач не підтверджує доказами, яким чином був надісланий Кредитодавцем та отриманий Відповідачем такий ідентифікатор: СМС-повідомлення, певний месенджер тощо. Отже, надані позивачем із позовом електронні копії електронних та паперових доказів не можуть бути достовірними доказами укладення Кредитного договору. Крім того, позивачем не доведено факт перерахування кредитних коштів, а також не надано належний розрахунок заборгованості відповідача (а.с. 62-69). 03.12.2024 року представником позивача Панасюк Х.М. через систему «Електронний суд» подано відповідь на відзив, в якому представник зазначила, що вважає аргументи у відзиві на позовну заяву відповідача безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконане зобов`язання, просила задовольнити позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» в повному обсязі (а.с.84-87). Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 27.12.2024 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Кірюшина А.А. про витребування доказів. Витребувано у ТОВ «Авентус Україна» інформацію про усі банківські рахунки, які належали ТОВ «Авентус Україна» станом на 13.01.2023, а саме їх номери та назви банківських установ, у яких такі банківські рахунки відкрито. 20.01.2025 року через систему «Електронний суд» від ТОВ «Авентус Україна» надійшла витребувана судом інформація, з якої вбачається, що ТОВ «Авентус Україна» має наступні рахунки: 1.1 Рахунок Товариства в АТ КБ «Приват Банк» [NUMBER] . 1.2. Рахунок Товариства в АТ «Універсал Банк» [NUMBER] (а.с.103-104). Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 29.01.2025 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Кірюшина А.А. про витребування доказів. Витребувано у АТ КБ «Приватбанк» виписку за банківським рахунком № [NUMBER] за період з 13.01.2023 року по 15.01.2023 року. Витребувано у АТ «Універсал Банк» виписку за банківським рахунком № [NUMBER] за період з 13.01.2023 по 15.01.2023. 10.02.2025 року засобами поштового зв`язку від АТ «Універсал Банк» надійшла витребувана судом інформація. 21.02.2025 року засобами поштового зв`язку від АТ КБ «Приватбанк» надійшла витребувана судом інформація. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів» від 26.02.2025 року №4273-IX, який набрав чинності 25.04.2025 року, з 30.04.2025 року змінено найменування Ленінського районного суду міста Дніпропетровська на Новокодацький районний суд міста Дніпра. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 14.05.2025 року задоволено клопотання представника позивача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» Кураш С.А. про витребування доказів. Витребувано в АТ КБ «Приватбанк» інформацію, чи належить банківська карта з прихованим номером № [NUMBER] [PERSON] ; чи була успішною транзакція здійснена 13.01.2023 року о 18:01:03 на банківську картку [NUMBER] в сумі 17000, 00 грн з призначенням платежу «зарахування на картку, маска картки [NUMBER] . Якщо так, то зазначити, чи були зараховані грошові кошти за цією транзакцією на відповідний рахунок власника банківської картки № [NUMBER] ; чи проводилась верифікація особи власника банківської карти № [NUMBER] . 04.06.2025 року засобами поштового зв`язку від АТ КБ «Приватбанк» надійшла витребувана судом інформація, з якої встановлено, що на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , в банку емітовано карту № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ), на яку 13.01.2023 року здійснено переказ на суму 17000,00 грн. Представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» Кураш С.А. в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву з проханням розглянути справу за відсутністю представника товариства, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Кірюшин А.А. в судове засідання не з`явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.01.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №6268990, за умовами якого товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит у сумі 17000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, що передбачені кредитним договором та графіком платежів (а.с.8-12 зворот). Відповідно до п. 1.3 сума кредиту за договором становить 17000,00 грн. Згідно з п. 1.1. Договору, укладення цього Договору здійснюється Сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Вебсайт або Мобільний додаток «CreditPlus». Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Вебсайту/ІТС Товариства. Відповідно до п. 1.4. Договору строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього Договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що Споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі. Згідно з п. 1.5.1. та п. 5.1.2. Договору стандартна процентна ставка становить 1,99% в день, знижена процентна ставка 0,995% в день. Факт підписання відповідачем договору підтверджується довідкою про ідентифікацію. (а.с.20). В цей же день сторони підписали паспорт споживчого кредиту (а.с.17-18 зворот) та таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с.13). Крім цього, [PERSON] підписала інформаційне повідомлення споживача. (а.с.19-19 зворот). На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 17000 грн, що підтверджується листом ТОВ «Пейтек Україна» від 29.02.2024 року (а.с.21) та відповіддю АТ КБ «Приватбанк» від 19.05.2025 року №20.1.0.0.0/7-250519/75343-БТ. 14.02.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу №14.02/24-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права вимоги до боржників, вказаними у додатку до договору. Факт сплати ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» коштів за вказаним договором підтверджується копією платіжної інструкції №75117 від 14.02.2024 року. Відповідно до витягу з реєстру боржників, що є додатком №1 до договору факторингу №14.02/24-Ф від 14.02.2024, до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту №6268990 від 13.01.2023 року, позичальником за яким є [PERSON] . Станом на 13.02.2024 розмір заборгованості відповідача становить 26940 грн, що складається з: заборгованість по тілу кредиту 10000 грн; заборгованість по відсоткам 16940 грн. 28.08.2024 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулось до [PERSON] з досудовою вимогою за вихідним № Х4402, в якій повідомило відповідача про відступлення права вимоги за кредитним договором, та про необхідність погасити заборгованість у сумі 26940 грн. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії ФК №170 від 23.10.2007, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» зареєстроване як фінансова установа. З відомостей з Державного реєстру фінансових установ, який є відкритому доступі, вбачається, що станом на дату укладення договору факторингу від 14.02.2024 №14.02/24-Ф ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» мало ліцензії на надання послуг факторингу та надання коштів у позику у тому числі на умовах фінансового кредиту (вказані ліцензії видано 08.06.2017 та анульовано 07.03.2024). Крім цього, 07.03.2024 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» видано ліцензії на факторинг та надання коштів та банківських металів у кредит, строк дії ліцензії необмежений. Частиною першою статті 627 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно з п. 6 ч. 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису, шляхом накладення відповідачем аналогу ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора С5585 (а.с.12 зворот). Без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Щодо твердження представника відповідача про те, що кредитний договір є неукладеним, оскільки підписаний електронним цифровим підписом лише відповідачем, а позивач підписав його аналогом власноручного підпису, суд сприймає критично, з огляду на наступне. Як зазначено вище, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з пунктом 9.6. кредитного договору цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі сторони товариства електронним підписом в особистий кабінет споживача для ознайомлення та підписання. Електронний підпис товариства створюється на договорі шляхом нанесення аналогу власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, що відтворені засобами копіювання за зразком, попередньо узгодженому сторонами в укладеному договорі про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що створений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні товариства для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім товариству в ІТС Товариства/ зазначений в цьому договорі. Введення споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору вважається направленням товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору. З розділу 10 кредитного договору вбачається, що з боку ТОВ «Авентус Україна» кредитний договір підписано директором [PERSON] шляхом накладення аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) та відтиску печатки товариства. З вказаного вбачається, що споживач перед підписанням ним договору ознайомлюється з кредитним договором, на якому вже наявні аналоги власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, і лише після цього накладає свій електронний підпис шляхом використання одноразового ідентифікатора. Таким чином, відповідач погодилася з використанням ТОВ «Авентус Україна» аналогом власноручного підпису уповноваженої особи товариства та відтиску печатки товариства, оскільки підписання кредитного договору свідчить про те, що відповідач всі умови договору цілком розуміла та своїм підписом письмово підтвердила та закріпила те, що діяла свідомо, була вільною в укладенні даного договору, у виборі контрагента та умов договору. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що цей договір є укладеним, оскільки підписаний усіма його сторонами електронним цифровим підписом відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», і укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). За частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі статтею 523 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Проте, відповідач умови договору про надання споживчого кредиту №6268990 від 13.01.2023 року своєчасно і в повному обсязі не виконувала, кредит не сплачувала. Таким чином відповідачем були порушені вимоги ст.ст.526, 527, 530 ЦК України та умови договору, через що виникла заборгованість за кредитом. Розмір заборгованості за тілом кредиту у сумі 10000 грн підтверджений належними та допустимими доказами. Щодо заборгованості за відсотками, суд дійшов висновку, що сторони в договорі про надання кредиту погодили їх розмір та порядок нарахування. Твердження представника відповідача про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є неналежним доказом по справі суд до уваги не бере, оскільки в ньому зазначено, яка саме процентна ставка застосовувалась при нарахуванні відсотків знижена чи проста, а відповідні розміри ставок вказані в п.1.5.1 та 1.5.2 кредитного договору. Відповідач не надала належні та достовірні докази на спростування вказаного розрахунку заборгованості, зокрема, власний розрахунок. З огляду на викладене, вимога про стягнення з відповідача відсотків у сумі 16940 грн підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06.02.2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Вказаний вище договір факторингу підтверджує належний перехід прав вимоги до відповідача від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» доведено факту переходу до нього права вимоги до відповідача за укладеним кредитним договором № 6268990 від 13.01.2023 року. Відповідно до ст.13 та ст.81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Заперечуючи проти позову, [PERSON] не довела того факту, що хтось протиправно використав її підпис, зокрема, не надала копію звернення з даного приводу до поліції, та не надала суду будь-яких доказів на підтвердження протиправних дій стосовно неї щодо незаконного використання її підпису. Також відповідачем не спростовано, що вона не є держателем банківського карткового рахунку [NUMBER] , зазначеного у вищевказаному договорі, на який кредитором здійснено перерахування позичених грошових коштів, як-то зазначено вище. З урахуванням досліджених обставин справи, зокрема щодо неналежного виконання відповідачем умов договору, суд вважає вимоги позивача належним чином обґрунтованими. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, у добровільному порядку ухиляється від сплати заборгованості за таким, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №6268990 від 13.01.2023 року в розмірі 26940 грн. Згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2422,40 гривень.

Outcome: approved