Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-30 00:00:00

Представник позивача\~ [PERSON] ,\~який діє\~в інтересах\~ [PERSON] \~ звернувся до \~Апостолівського районного\~суду Дніпропетровської\~області з\~позовом до\~Вугледарської міської\~військової адміністрації\~про визнання\~права власності.\~В обґрунтування\~позову зазначив,\~що на\~праві приватної\~власності [PERSON] \~належить житловий\~будинок,\~з господарськими\~будівлями [ADDRESS] загальною\~площею 153,9\~кв.\~м.,\~в тому\~числі житлової\~площі -\~78,4\~кв.\~м.,\~та земельна\~ділянка за\~цією ж\~адресою площею\~0,2253\~гектарів для\~обслуговування житлового\~будинку і\~господарських споруд.\~Даний будинок\~із земельною\~ділянкою під\~будинком був\~придбаний згідно\~договору купівлі-продажу\~від 06.06.2011,\~який посвідчений\~приватним нотаріусом\~Донецького міського\~нотаріального округу\~Акімовою О.В.\~та зареєстровано\~в реєстрі\~за №\~1593.\~Відповідно до\~вищевказаного договору\~купівлі-продажу\~покупцем будинку\~та земельної\~ділянки є\~ [PERSON] .\~Населений пункт,\~в якому\~знаходиться вищевказаний\~житловий будинок,\~відноситься до\~тимчасово окупованої\~території України\~з 07.03.2022\~відповідно до\~Переліку територій,\~на яких\~ведуться (велися)\~бойові дії\~або тимчасово\~окупованих Російською\~Федерацією,\~затвердженого Наказом\~Міністерства розвитку\~громад та\~територій України\~№ 376\~від 28.02.2025.\~Позивач звернулася\~до Державного\~реєстратора прав\~на нерухоме\~майно Байковецької\~сільської ради\~Тернопільського району\~Тернопільської області\~з питанням\~державної реєстрації\~речових прав\~на житловий\~будинок та\~земельну ділянку. Постановою Державного\~реєстратора прав\~на нерухоме\~майно від\~25.02.2025\~№ 77455457\~було відмовлено\~в проведенні\~реєстраційних дій\~у зв`язку\~з тим,\~що були\~встановлені наявні\~суперечності між\~заявленими та\~вже зареєстрованими\~речовими правами\~на нерухоме\~майно,\~що було\~підставою для\~відмови в\~проведенні реєстраційних\~дій. Так,\~в договорі\~купівлі-продажу\~зазначено загальну\~площу житлового\~будинку 153,9\~кв.\~м,\~а в\~Реєстрі прав\~власності на\~нерухоме майно\~зареєстровано житловий\~будинок із\~загальною площею\~214\~кв.\~м. Тому у Позивача є певні труднощі у реалізації своїх прав як власника житлового будинка у зв`язку з не відповідністю відомостей про речові права на нерухоме майно, а саме його загальної площі, які зазначені в правовстановлюючих документах на будинок з відомостями, що містяться у Державному реєстрі прав, тому він був вимушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просить розглянути заяву за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. На праві приватної власності [PERSON] належить житловий будинок, з господарськими будівлями [ADDRESS] загальною площею 153,9 кв. м., в тому числі житлової площі - 78,4 кв. м., та земельна ділянка за цією ж адресою площею 0,2253 гектарів для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, було придбано згідно договору купівлі-продажу від 06.06.2011, який посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Акімовою О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1593. Право власності на будинок було зареєстровано у відповідності до вимог чинного на той момент законодавства, що підтверджується відомостями про об`єкт нерухомого майна з Реєстру прав власності на нерухоме майно, номер запису: 66 в книзі: 1-34. Право власності на земельну ділянку підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю І-ДН № 133927. Кадастровий номер земельної ділянки - 1423387400:02:000:0184. У відповідності до Інформаційної довідки № 423539591 від 21.04.2025 відомості щодо житлового будинку та земельної ділянки з кадастровим номером 1423387400:02:000:0184 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні. Постановою Державного реєстратора прав на нерухоме майно від 25.02.2025 № 77455457 було відмовлено в проведенні реєстраційних дій у зв`язку з тим, що були встановлені наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, що було підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій. Так, в договорі купівлі-продажу зазначено загальну площу житлового будинку 153,9 кв. м, а в Реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстровано житловий будинок із загальною площею 214 кв. м. Листом Комунального підприємства «Мар`їнське бюро технічної інвентаризації» № 02-540/25 від 08.05.2025 було повідомлено, що надати відомості на вищезазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами про наявність/ відсутність реєстрації права власності, технічну характеристику, копії правовстановлюючих документів, тощо не є можливим із-за відсутності паперового носія інформації (інвентарна справа) об`єкта нерухомого майна, яка залишилася на території бойових дій міста Мар`їнка Донецької області. У відповідь на адвокатський запит Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції листом № 22023/26227-26-25/15.1 від 08.07.2025 повідомило, що діяльність приватного нотаріуса Акімової О.В. по Донецькому міському нотаріальному округу припинена. Вся територія Донецького району з 07.04.2014 віднесена до тимчасово окупованих російською федерацією територій України. Документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса Акімової О.В., у тому числі спадкові справи, до іншого нотаріуса або Донецького обласного державного нотаріального архіву не передавались та не були вивезені з адреси розташування її робочого місця: вул. Університетська, 42-1, м. Донецьк, 83050, встановити їх місцезнаходження та стан збереження наразі неможливо. В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про будинок та земельну ділянку відсутні. В Реєстрі прав власності на нерухоме майно наявні відомості про право власності на будинок та її державну реєстрацію. Крім того, в цьому записі наявна інформація про земельну ділянку площею 2253 кв. м. Але вказані відомості розміщуються в державному реєстрі, який діяв до 01.01.2013 року та не є належним підтвердженням права власності на нерухоме майно. Реєстрація права власності Позивачем здійснено у відповідності до Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказ Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, в редакціях, які діяли на момент купівлі-продажу будинку та земельної ділянки. В додатку 2 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказ Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5 визначений перелік правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно. Одним із таких документів є Договір, за яким відповідно до законодавства передбачається перехід права власності, зокрема купівлі-продажу. Відомості, які зазначені в договорі купівлі-продажу від 06.06.2011, який посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Акімовою О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1593, є достовірними, і ставити ці відомості під сумнів немає підстав. Тому загальною площею житлового будинку [ADDRESS] потрібно вважати саме 153,9 кв. м, тобто ту, що зазначено саме в договорі купівлі-продажу від 06.06.2011. Крім того, вказані відомості підтверджуються договором іпотеки від 06.06.2011, який укладений між ПАТ «Український бізнес банк» та Позивачем. Вищезазначений житловий будинок із земельною ділянкою був переданий Позивачем в іпотеку в якості забезпечення вимог Іпотекодержателя - банку за кредитним договором. Відносини у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-ГУ (далі Закон № 1952). На підставі п. 1 ч. 1 ст. 27 Закону № 1952 державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Частиною 3 ст. 3 Закону № 1952 визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1)реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2)на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Як визначено пунктом 1 частини третьої статті 10 Закону № 1952 державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: -відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; -відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; -відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; -наявність обтяжень прав на нерухоме майно; -наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 10 Закону № 1952 державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. На підставі ч. 8 ст. 18 Закону № 1952 державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. У відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону № 1952 під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року, державний реєстратор обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952 підставами для відмови в державній реєстрації є наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Згідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм правом та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (ч. 2 ст. 41 Конституції України). У відповідності до ч. 2 ст. 11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. (ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Крім того, у відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відповідно до правового висновку, який сформовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 760/14438/15-ц, стаття 392 ЦК України, в якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. В інший спосіб визнати право власності позивача на будинок та земельну ділянку і зареєструвати дане нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав, у Позивача можливості немає. Суд приходить до переконання, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] із господарськими будівлями та земельною ділянкою за цією ж адресою площею 0,2253 гектарів для обслуговування житлового будинку і господарських споруд з кадастровим номером 1423387400:02:000:0184, право власності на які у свій час було зареєстровано належним чином згідно законодавства, але в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивачів на вказане нерухоме майно в БТІ з тимчасово окупованої території на теперішній час неможливо, а тому позивач не може розпоряджатися своїм майном, а також ініціювати питання щодо отримання компенсації за зруйноване житло, що порушує їх права власності, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved