Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

23 квітня 2025 року [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Тимченко Микола Миколайович, звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з вказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України 968\~000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 41000 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданих незаконним діями органів прокуратури, та судові витрати (вхідний №16083, а.с.1-10). Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 квітня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с.91). 30 квітня 2025 року від представника позивача адвоката Тимченка М.М. до суду надійшла заява про усунення недоліків, що зареєстрована судом за вхідним №17062, до якої, зокрема, долучено уточнену позовну заяву із зазначенням у цій заяві по суті справи, зокрема, у вступній її частині, правильного найменування відповідача-2 в справі, а саме: Черкаська обласна прокуратура замість прокуратура Черкаської області (вхідний №17062, а.с.93). У прохальній частині уточненої позовної заяви, позивач [PERSON] просить суд стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України 968\~000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 41000 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданих незаконним діями органів прокуратури, та судові витрати (а.с.94-103). Обгрунтовуючи позовні вимоги, викладені в уточненій позовній заяві, позивач зазначає, що 24.02.2014 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42014250000000039 внесено відомості за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.171, ч.1 ст.364, ч.1 ст.366, ч.2 ст.365, ч.1 ст.371, ч.1 ст.372, ч.2 ст.372 та ч.1 ст.375 КК України. 26 січня 2015 року позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 та ч.2 ст.372 КК України. 04 лютого 2015 року слідчим суддею відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про обрання [PERSON] запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання. 18 лютого 2015 року позивачу [PERSON] повідомлено про завершення досудового розслідування. 29 квітня 2015 року складено обвинувальний акт відносно позивача; надалі справа розглядалася в суді. Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 листопада 2024 року, залишеним без змін ухвалою Черкаського апеляційного суду від 03 березня 2025 року, в справі №711/4172/15-к визнано [PERSON] невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1\~ст. 364 КК України, та виправдано його у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч.1\~ст.364 КК України. Також цим судовим рішення визнано [PERSON] невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.\~366\~та ч.2 ст.\~372 КК України, та виправдано його за недоведеністю вчинення ним злочинів (кримінальних правопорушень), передбачених ч.1 ст.\~366\~і ч.2 ст.\~372 КК України. У зв`язку з викладеним позивач робить висновок, що він фактично перебував під слідством з 26 січня 2015 року до 03 березня 2025 року, тобто понад 121 місяць, результатом чого стало винесення виправдувального вироку. Також позивач у мотивувальній частині позову зазначає про те, що означені вище обставини свідчать, що позивач перебував під слідством безпідставно, в наслідок чого позивачу було заподіяно психічний вплив, що призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізувати ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми. Протягом тривалого періоду позивач був вимушений регулярно приймати участь у слідчих діях та судових засіданнях, витрачаючи на це час, що вимагало від нього додаткових зусиль необхідних для організації життя; сам факт знаходження під кримінальним переслідуванням, як стверджує позивач у позові, мав для нього стресові наслідки, оскільки він змушений був захищатися від пред`явленого обвинувачення, що призвело до цілком природніх хвилювань, що негативно вплинуло на звичайний уклад життя, тобто зумовило моральні страждання та переживання. Підсумовуючи викладене, позивач зазначає, що дії органів прокуратури є незаконними і такими, що нанесли позивачу моральну шкоду. Щодо розрахунку розміру моральної шкоди, то позивач у мотивувальній частині позовної заяви посилається на правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 02.12.2015 у справі №6-2203цс15, згідно якого відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Розмір мінімальної заробітної плати на 2025 рік встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» в сумі 8000 грн. Оскільки позивач перебував під слідством 121 місяць, то розмір моральної шкоди становить 968\~000 грн (121 х 8000 грн). Крім того, як зазначає позивач у мотивувальній частині позовної заяви (уточненій), у зв`язку з відповідними незаконним діями органів прокуратури позивачем понесено і матеріальні витрати, які полягають у сплаті гонорару адвокату Гаврильченку В.М., який здійснював захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного [PERSON] на стадії досудового розслідування. Вартість правничої допомоги адвоката Гаврильченка В.М., що надана підозрюваному [PERSON] на стадії досудового розслідування кримінального провадження №42014250000000039, складає 41000 грн. Щодо списання з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди, то позивач у позові, аналізуючи положення ст.7,23,25,43 Бюджетного кодексу України, п.1,3,4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України №460/2011 від 13.04.2011, п.35,38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845, а також ст.176 ЦК України, робить висновок, що, покладаючи відшкодування завданої позивачу моральної шкоди на державу, суд зобов`язує Державну казначейську службу України як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з відповідного казначейського рахунку, що відповідає процедурі, визначеній законодавством. Підсумовуючи викладене, позивач просить суд стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України 968\~000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 41000 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданих незаконним діями органів прокуратури, та судові витрати. Ухвалою Придніпровського\~районного суду\~м.\~Черкаси від\~02\~травня 2025\~року прийнято\~до розгляду\~та відкрито\~провадження у\~справі;\~розгляд справи\~вирішено здійснювати\~за правилами\~загального позовного\~провадженнята на підставі уточненої позовної заяви про відшкодування шкоди, завданої незаконним діями органів прокуратури, від 28.04.2025, що була долучена до заяви про усунення недоліків (вхідний №17062 від 30.04.2025); призначено підготовче засідання о 14 год 10 хв 03 червня 2025 року в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси (а.с.104-105). 22 травня 2025 року від представника відповідача Черкаської обласної прокуратури Дубіч Т.М. до суду надійшов відзив на позовну заяву (вхідний №20241, а.с.114-121). У цій заяві по суті справи представник відповідача Черкаської обласної прокуратури позовні вимоги повністю не визнає. Обгрунтовуючи не визнання позовних вимог, представник відповідача Черкаської обласної прокуратури Дубіч Т.М. у відзиві на позовну заяву зазначає, що, виходячи із загальних засад відповідальності за заподіяну моральну шкоду за ст. 1167 ЦК України, шкода підлягає відшкодуванню за наявності вини суб`єкта відповідальності. З метою повного та всебічного дослідження всіх обставин справи з`ясуванню підлягають питання щодо того, якими саме діями та рішеннями прокуратури завдано моральної шкоди позивачу, характер та ступінь його моральних і фізичних страждань, втрат немайнового характеру, які він зазнав внаслідок вказаних дій та рішень, а також наявність причинно-наслідкового зв`язку між цими діями та фактично завданою шкодою. Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком. Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відсутність хоча б одного зі вказаних чинників виключає цивільно-правову відповідальність. Водночас, право на відшкодування це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію (справедливу сатисфакцію). Проте, як стверджує представник відповідача Черкаської обласної прокуратури Дубіч Т.М., позивачем не доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги про стягнення моральної шкоди. Наявність моральної шкоди є умовою виникнення обов`язку щодо її відшкодування, тому цей факт має бути встановлено й доведено стороною, яка вимагає відшкодування, у встановленому законом порядку. Так, у позові вказано, що [PERSON] перебував під слідством безпідставно, що призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми. Протягом тривалого періоду позивач був вимушений регулярно приймати участі у слідчих діях та судових засіданнях, витрачаючи на це час, що вимагало від нього додаткових зусиль необхідних для організації життя, сам факт знаходження під кримінальним переслідуванням мав для нього стресові наслідки, він був змушений захищатися від пред`явленого обвинувачення, що призводило до цілком природніх хвилювань, що негативно вплинуло на звичайний уклад життя, тобто зумовило моральні страждання та переживання. Проте, як стверджує представник відповідача у відзиві на позовну заву, зазначені доводи позивача є оціночними судженнями, які не підтверджені жодними доказами. Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. У зв`язку з відсутністю чітко сформульованих критеріїв визначення розміру завданої моральної шкоди, законодавцем у певних випадках встановлено нижню межу такого розміру. Статтею 38 Бюджетного кодексу України передбачено, що розмір мінімальної заробітної плати визначається в Законі України про Державний бюджет на відповідний рік (2025). У той же час, відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 грн. Також представник відповідача Черкаської обласної прокуратури звертає увагу суду, що до 2024 року, в Законах України про Державний бюджет на відповідний рік, не існувало норми, яка б визначала, що розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 грн. Підсумовуючи викладене,\~представник Черкаської\~обласної прокуратури\~Дубіч Т.М.,\~аналізуючи положення\~ст.\~13\~Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», робить висновок, що розрахунковою величиною для відшкодування моральної шкоди у розмірі мінімальної заробітної плати є 1 600 грн. З огляду на викладене, запропонована позивачем розрахункова величина для обчислення спричиненої йому кримінальним переслідуванням моральної шкоди в розмірі 968 000 грн (121 міс. х 8 000 грн) не має правових підстав та суперечить вимогам чинного законодавства. У цьому контексті представник відповідача зосереджує увагу суду на постанові Київського апеляційного суду від 16.04.2024 у справі № 758/4865/23. З врахуванням\~вищезазначеного,\~за наявності\~встановлення судом\~підстав для відшкодування моральної шкоди [PERSON] з Державного бюджету підлягають стягненню грошові кошти з розрахунку мінімальної заробітної плати на час постановлення судового рішення (1600 грн) за 121 місяць 5 днів перебування під слідством і судом з 26.01.2015 (дата повідомлення про підозру) по 03.03.2025 (постановлення ухвали Черкаським апеляційним судом) у сумі 193 867 грн (1600 грн х 121 міс. 5 дн.). Щодо відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 41 000 грн за надання правничої допомоги у кримінальному провадженні, то представник відповідача Черкаської обласної прокуратури у відзиві на позов зазначає про таке. В обґрунтування вимог щодо витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні позивачем надано договір про надання правничої (правової) допомоги від 28.01.2015, акт виконаних робіт від 28.02.2024 (далі акт) та прибутковий касовий ордер №74 від 01.05.2015. Позивач просить суд відшкодувати витрати на правову допомогу у кримінальному провадженні, посилаючись на відповідний договір з адвокатом. Водночас у матеріалах кримінального провадження вже міститься інший договір про надання правової допомоги, який за змістом відрізняється від того, що наданий до позову. Зокрема, договори мають різні умови щодо обсягу послуг, їх вартості, строків дії тощо. Така невідповідність викликає сумнів щодо достовірності доказів, поданих позивачем, і не дозволяє встановити, які саме витрати фактично були понесені та чи були вони необхідними і пов`язаними з розглядом саме цього кримінального провадження. Ураховуючи вищевикладене, представник Черкаської обласної прокуратури робить висновок, що позовна вимога про відшкодування витрат на правничу допомогу у кримінальному провадженні № 42015250000000071 є не доведеною та подані документи такими, що не підтверджують обґрунтованість витрат, а тому у зв`язку з неналежним доказуванням факту та розміру шкоди означена позовна вимога не підлягає задоволенню. Щодо стягнення судових витрат у цивільному судочинстві, то представник відповідача Черкаської обласної прокуратури Дубіч Т.М. у відзиві на позов зазначає, що у зв`язку з тим, що до позовної заяви адвокатом Тимченком М.М. не додано документів на підтвердження понесення даних витрат, а лише зазначено попередній розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу, тому питання щодо розміру відшкодування вказаних витрат можливо вирішити лише після надання доказів, передбачених ст. 137 ЦПК України, у порядку, встановленому ст.141 ЦПК України. Також 26 травня 2025 року на адресу суду, через підсистему «Електронний суд», від представника відповідача Державної казначейської служби України Яроша С.В. надійшов відзив на позовну заяву, у прохальній частині якого цей учасник справи просить суд у повному обсязі відмовити в задоволенні позовної заяви [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Тимченко Микола Миколайович, про відшкодування шкоди, завданої незаконним діями органів прокуратури (вхідний №20541/25, а.с.140-145). Обгрунтовуючи не\~визнання позовних\~вимог,\~представник відповідача\~Державної казначейської\~служби України\~Ярош С.В.\~у відзиві\~на позовну\~заяву зазначає,\~що позивачем не надано жодних доказів наявності завдання йому моральної шкоди, не надано доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів. Факт постановлення виправдувального вироку суду стосовно позивача не може вважатися безумовним доказом заподіяння моральної шкоди, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Крім того представник відповідача Ярош С.В. звертає увагу суду, що позивачем розмір морального відшкодування необґрунтовано завищено, оскільки за приписами ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством і судом починаючи з часу пред`явлення обвинувачення та закінчуючи набранням виправдувальним вироком законної сили, виходячи з мінімальної заробітної плати, що діє на момент розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебував під слідством та судом з 26.01.2015 (дати повідомлення позивачу про підозру) до 03.03.2025 (дати постановлення ухвали Черкаського апеляційного суду від 03.03.2025 про залишення без змін виправдувального вироку суду першої інстанції), або 10 років 1 місяць та 5 днів, загалом 121 місяць та 5 днів. За приписами п. 8 ч. 1 ст. 40 Бюджетного кодексу України, Законом про Державний бюджет України визначаються розмір мінімальної заробітної плати на відповідний бюджетний період. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 № 4059-IX, мінімальний розмір заробітної плати з 01.04.2024 складає 8 000,00 грн. Проте абз. 4 ст. 8 Закону № 4059-IX визначено, що розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму, зазначеного в абз. 9 ст. 7 Закону № 4059-IX. Відповідно до абз. 9 ст. 7 Закону № 4059-IX, установлено з 01.01.2025 прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, який застосовується для визначення розміру доплати за проживання на територіях радіоактивного забруднення, в тому числі за рішеннями суду, - 1 600 гривень. У зв`язку з викладеним представник відповідача Державної казначейської служби України Ярош С.В. вважає, що при визначенні мінімального розміру моральної шкоди необхідно застосовувати величину мінімальної заробітної плати в розмірі 1 600,00 грн, оскільки, за приписами ст. 13 Закону № 266/94-ВР питання про відшкодування моральної шкоди вирішується виключно судом, відповідно до чинного законодавства за наявності заяви громадянина. З огляду на наведене, мінімальний розмір моральної шкоди становить 193 866,67 грн. (193 600,00 =1 600,00х121) + (266,67=1 600,00/30х5). Підсумовуючи викладене, представник Державної казначейської служби України у відзиві на позовну заяву констатує, що визначена позивачем величина моральної шкоди в розмірі 968 000,00 грн належним чином не підтверджена та ґрунтується виключно на переконаннях позивача. Щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог стосовно стягнення на користь позивача матеріальної шкоди у вигляді витрат на правничу допомогу, що понесені в кримінальному провадженні в сумі 41 000,00 грн, то представник відповідача ДКС України Ярош С.В. у відзиві на позов зазначає про таке. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування Як вбачається з матеріалів справи позивачем сплачено згідно прибуткового касового ордеру від 01.05.2015 № 74 41 000,00 грн на виконання договору про надання правової (правничої) допомоги від 28.01.2015. Проте, починаючи з 15.02.2005 по 05.01.2018, чинним було Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, що зареєстроване в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320 (далі Положення № 637), п. 1.2. якого визначено, що касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Тобто, типова форма прибуткового касового ордера КО-1 затверджена Положенням №637. Представник відповідача Ярош С.В. звертає увагу суду, що форма прибуткового касового ордеру від 01.05.20215 № 74, що міститься в матеріалах справи, не відповідає типовій формі прибуткового касового ордера КО-1, а тому зазначений доказ не може бути підтвердженням проведеної операції з грошовими коштами в сумі 41 000,00 грн, оскільки така операція проведена з порушенням вимог Положення № 637. З огляду на наведене, представник відповідача Державної казначейської служби України у відзиві на позов констатує, що позовні вимоги позивача про стягнення на його користь матеріальної шкоди у виді витрат на правову допомогу в кримінальному провадженні задоволенню не підлягають. Щодо належного способу захисту порушеного права позивача, то представник відповідача Державної казначейської служби України у відзиві на позов зазначає, що належним способом захисту порушеного права позивача, у разі задоволення судом його позовних вимог, буде стягнення з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача визначеної судом суми шкоди. Такий висновок повністю узгоджується з правовим висновком Верховного Суду з означеного процесуального питання, що викладений в постанові Верховного Суду від 07.09.2022 в справі № 711/4624/21. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.06.2025 закрите підготовче провадження у справі № 711/3512/25 за позовом [PERSON] до Державної казначейської служби України та Черкаської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконним діями органів прокуратури; розгляд справи по суті призначений 10 липня 2025 року о 14 год 10 хв в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси (а.с.163). Судове засідання, що було призначене о 14 год 10 хв 10 липня 2025 року не відбулося з підстав замінування Будинку правосуддя про що була складена довідка секретарем судового засідання (а.с.173). Розгляд справи відкладений до 14 год 10 хв 21 серпня 2025 року. Протокольною ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.08.2025 розгляд цивільної справи №711/3512/25 був відкладений до 11 год 00 хв 23 жовтня 2025 року (а.с.181-185). Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.10.2025 прийнято відмову позивача [PERSON] від позову в частині позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконним діями органів прокуратури, грошових коштів у розмірі 41000 гривень; провадження у цій частині вимог закрите (а.с.193, 200) У судовому засіданні представник позивача адвокат Тимченко М.М. позовні вимоги підтримав повністю з підстав, що викладені в уточненій позовній заяві з урахуванням прийнятої судом відмови від частини позовних вимог. Просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, стягнувши на користь позивача [PERSON] з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України 968\~000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. Представник відповідача Черкаської обласної прокуратури Дубіч Т.М. у судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву. Додатково звернула увагу суду на той факт, що у випадку задоволення позовної заяви, то моральна шкода підлягає розрахунку з призми величини мінімальної заробітної плати в розмірі 1 600,00 грн за один місяць перебування позивача під слідством та судом, що сукупно складає 193 867 грн. Представник відповідача Державної казначейської служби України Ярош С.В. у судових дебатах заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву. 23 жовтня 2025 року суд, після оголошення про перехід до стадії ухвалення судового рішення, у зв`язку зі складністю справи,

Outcome: partial