Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

У серпні 2025 року позивач ТОВ "Кошельок" звернулося до Оболонського районного суду міста Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 18 лютого 2022 року між ТОВ "Кошельок" та [PERSON] укладено договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 2805911839-620274, згідно з умовами якого ТОВ "Кошельок" надало позичальнику [PERSON] кредит у сумі 7000,00 грн на строк 14 діб, початком якого є дата підписання договору, а закінченням - дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця. Процентна ставка за користування позикою становила 2,2 % від залишку суми кредиту за кожен день строку користування ним. Дисконтна процентна ставка за користування кредитом становила 0,01 % від залишку суми кредиту за кожен день строку користування ним. Процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, - 2,2 % від залишку суми кредитуза кожен день строку користування ним. Відповідач не дотримувався умов договору позики, своєчасно не повернув кошти, отримані в позику, та не сплатив проценти за користування нею. Заборгованість [PERSON] за договором про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 18 лютого 2022 року № 2805911839-620274 становить 20869,80 грн, у тому числі заборгованість за кредитом у сумі 7000,00 грн, проценти за користування ним у сумі 13869,80 грн. За таких обставин позивач ТОВ "Кошельок" просило стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 18 лютого 2022 року № 2805911839-620274 у сумі 20869,80 грн. Також ТОВ "Кошельок" просило суд стягнути з відповідача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 08 серпня 2025 року прийнято до провадження позовну заяву ТОВ "Кошельок" до [PERSON] про стягнення заборгованості та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 11 липня 2025 року витребувано в АТ "Ощадбанк" належним чином засвідчені документи з інформацією, чи випускалась АТ "Ощадбанк" банківська картка № [NUMBER] на ім`я [PERSON] ;належним чином засвідчену виписку про рух коштів за рахунком, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] , за період з 18 лютого 2022 року до 01 червня 2022 року. 29 серпня 2025 року АТ "Ощадбанк" надало суду витребувані документи. Відповідач відзив на позовну заяву ТОВ "Кошельок" до суду не подав. Представник позивача в судове засідання не з`явився, позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, у позовній заяві позивач просив суд розглянути справу за відсутності його представника, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ч. 2 ст. 639 ЦК України зазначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості укладання кредитних договорів, договорів позики в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Судом з`ясовано, що 18 лютого 2022 року ТОВ "Кошельок" та [PERSON] укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 2805911839-620274, за умовами якого ТОВ "Кошельок" зобов`язалось надати [PERSON] позику у сумі 7000,00 грн на строк на строк 14 діб, початком якого є дата підписання договору, а закінченням - дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця. Оскільки цей договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та відповідач підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. ТОВ "Кошельок" належно виконало умови договору позики, надавши [PERSON] кредит сумі 7000,00 грн, що підтверджується листом Центрального відділення ПАТ "МТБ Банк" у місті Києві від 25 червня 2025 року № 06/642-06/343та випискою про рух коштів за банківським рахунком, який був відкритий АТ "Ощадбанк" [PERSON] (а. с. 32, 62-63). Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Позичальник [PERSON] зобов`язався повернути позику у термін до 03 березня 2022 року, проте взяте на себе зобов`язання не виконав. За приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 викладено правовий висновок, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Відповідно до умов договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 18 лютого 2022 року № 2805911839-620274 процентна ставка за користування позикою становила 2,2 % від залишку суми кредиту за кожен день строку користування ним. Дисконтна процентна ставка за користування кредитом становила 0,01 % від залишку суми кредиту за кожен день строку користування ним. Процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, - 2,2 % від залишку суми кредитуза кожен день строку користування ним. У п. п. 3.6, 3.7 договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 18 лютого 2022 року № 2805911839-620274 сторони погодили у випадку продовження користування позичальником кредитними коштами після закінчення строку, визначеного у п. 2.1 договору, строк кредитування продовжується, але не більше ніж на 90 днів після закінчення строку, встановленого у п. 2.1 договору. Отже, сторони договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 18 лютого 2022 року № 2805911839-620274 погодили продовження строку користування позикою, у випадку, якщо позичальник не повернув суму позики у термін до 03 березня 2022 року, та продовжує користуватися коштами, отриманими в позику, після цієї дати. У такому випадку строк користування позикою продовжується до дня повернення позики, але в будь-якому випадку не більше 90 днів. У цей період вважається, що позичальник правомірно користується наданими йому в кредит коштами, а тому повинен сплачувати проценти за користування ними відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України та умов договору. У випадку, якщо ж позичальник продовжить користування кредитними коштами, отриманими в позику, після спливу 90 днів з дня закінчення строку, встановленого п. 2.1 договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 18 лютого 2022 року № 2805911839-620274, таке користування кредитом вважатиметься неправомірним, а тому права та інтереси кредитодавця забезпечуватиметься ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зважаючи на те, що позичальник [PERSON] не повернув кредит та продовжив користуватись кредитними коштами після 03 березня 2022 року, за умовами п. п. 3.6, 3.7 договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 18 лютого 2022 року № 2805911839-620274 вважається, що строк користування кредитними коштами продовжено, а тому кредитодавець управі був нараховувати проценти за користування кредитними коштами до моменту їх повернення, але не більше 90 днів. Проценти за користування кредитом нараховані за період з 18 лютого 2022 року до 03 березня 2022 року, виходячи з процентної ставки у розмірі 0,01 % від залишку суми кредиту за кожен день строку користування ним, а за період з 04 березня 2022 року до 01 червня 2022 року, виходячи з процентної ставки у розмірі 2,2 % від залишку суми кредиту за кожен день строку користування ним. Отже, проценти нараховані відповідно до погоджених сторонами умов договору та становлять 13869,00 грн. Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Отже, заборгованість [PERSON] за договором про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 18 лютого 2022 року № 2805911839-620274 становить 20869,80 грн, у тому числі заборгованість за кредитому сумі 7000,00 грн, проценти за користування ним у сумі 13869,80 грн. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність визначена ст. 258 цього Кодексу. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі - Закон № 540-IX) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено п. 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX. Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2". Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року. Водночас Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" було введено воєнний стан в Україні із 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено п. 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року. Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" (далі - Закон № 3450-ІХ) п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року. 04 вересня 2025 року набрав чинності Закон України від 14 травня 2025 року № 4434-IX "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності". Цим Законом виключено з ЦК України п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення", а отже поновлено перебіг позовної давності. Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а з 30 січня 2024 року до 04 вересня 2025 року. Наведене свідчить, що позовна давність до вимог про стягнення заборгованості з [PERSON] не спливла. З огляду на викладене суд вважає, що позов слід задовольнити, стягнути з відповідача на користь ТОВ "Кошельок"заборгованість за договором про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 18 лютого 2022 року № 2805911839-620274 у сумі 20869,80 грн, у тому числі заборгованість за кредитому сумі 7000,00 грн, проценти за користування ним у сумі 13869,80 грн. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) міститься висновок, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Суд,

Outcome: approved