Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

ТОВ «Бізнес позика» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.09.2022 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір № 454525-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «Бізнес Позика» 27.09.2022 направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір № 454525-КС-001 про надання кредиту. Того ж дня, тобто 27.09.2022 [PERSON] , прийняла пропозицію щодо укладення договору № 454525-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направлено відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор, на номер телефону що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий боржником було введено/відправлено. Таким чином, 27.09.2022 між ТОВ «Бізнес Позика» та\~\~ відповідачем було укладено договір № 454525-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному\~ст. 12 Законом України «Про електронну комерцію». Позивач свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 24 000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] . Відповідач не виконувала взяті на себе зобов`язання, що спричинило виникнення заборгованості, яка станом на 09.01.2024 становить 75 990,70 грн., що складається із суми прострочених платежів по тілу кредиту 24 000,00 грн., суми прострочених платежів по процентах 48\~390,70 грн, суми прострочених платежів за комісією 3600,00 грн. Враховуючи викладене вище, просять суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 454525-КС-001 від 27.09.2022 в розмірі 75\~990,70 грн. та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15.02.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник ТОВ «Бізнес Позика» не з`явився, але 11.03.2024 скерував до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без участі представника. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Зверталася до суду із заявами від 05.11.2024 та 12.02.2025 про відкладення розгляду справи для залучення адвоката та у зв`язку з проведення досудового розслідування по кримінальному провадженні №12024250370001191 щодо отримання кредиту невідомою особою. У подальшому відповідач у судові засідання не з`являлася, жодних клопотань суду не надавала, про причини неявки суд не повідомляла, у зв`язку з чим судом неодноразово відкладався розгляд справи. Оскільки належним чином повідомлений відповідач не з`явився в судове засідання, причини неявки не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, суд вважає за можливе, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 27.09.2022 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір № 454525-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору ТОВ «Бізнес Позика» надало позичальнику грошові кошти в розмірі 24 000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та комісію за надання кредиту та на умовах, визначених цим та правилами надання споживчих кредитів про надання грошових коштів у кредит. Строк, на який надається кредит становить 16 тижні. Стандартна процентна ставка 2,00000000, знижена процентна ставка становить 1,15957070. Тип процентної ставки фіксована. Комісія за надання кредити становить 3600,00 грн.. Термін дії договору до 17.01.2023. Договір про надання кредиту від 27.09.2022 № 454525-КС-001 підписано відповідачем [PERSON] електронним цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором) UA-0943. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало останній кредит у загальній сумі 24 000,00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на її банківську картку № [NUMBER] . З розрахунку заборгованості за наданим кредитом вбачається, що станом на 17.01.2023 заборгованість за договором № 454525-КС-001 про надання кредиту становить в розмірі 75\~990,70 грн., що складається із суми прострочених платежів по тілу кредиту 24 000,00 грн, суми прострочених платежів по процентах 48390,70 грн, суми прострочених платежів за комісією 3600 грн. Листом АТ КБ «Приватбанк» від 02.06.2025 р. стверджено, що на ім`я [PERSON] в банку було емітовано карту № [NUMBER] . З копії виписки по рахунку, наданої АТ КБ «Приватбанк» на виконання ухвали суду про витребування доказів від 01.05.2025 р., вбачається зарахування 27.09.2022р. переказу коштів у сумі 24 000,00 грн. Згідно ч. 1\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до\~ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2\~ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст.1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно\~ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України\~передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а в ч. 1 ст. 625\~ЦК України\~зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи, що відповідач не надала до суду відзив на позов та будь-які докази, що спростовують обставини, на які посилається позивач, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками. Щодо посилань відповідачки на здійснення шахрайських дій та неотримання нею кредитних коштів за наслідками укладення договору, то суд виходить із того, що матеріали справи не містять будь-яких переконливих відомостей щодо протиправності дій третіх осіб стосовно відповідачки, як і незаконності заволодіння її персональними даними з метою подальшого укладення договору. Надані відповідачем витяги з ЄРДР про кримінальне провадження №12024250370001191, за ч. 4 ст. 190 КК України, а також лист Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області від 20.10.2025 про стан проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні не містять відомостей щодо їх відношення саме до правовідносин, які склались між сторонами, зокрема, щодо договору № 454525-КС-001, оскільки у вказаному витягу мова йде про отримання невідомою особою кредиту на суму 50\~000 грн. Крім того, заява про вчинення кримінального правопорушення є лише підставою для початку досудового розслідування, а не встановлення факту злочину чи визнання договору недійсним. Внесення відомостей до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, не означає автоматичного підтвердження, обставин викладених у заяві.\~ Досудове розслідування є лише етапом встановлення істини, а не доведеним фактом шахрайства, крадіжки, тощо. Водночас, будь-які заяви чи аргументи відповідача, які не підкріплені конкретними доказами, є юридично необґрунтованими та не можуть бути прийняті судом які належний доказ. Зважаючи на вищенаведене, заяву відповідача про вчинення злочину за ознаками кримінального правопорушення необхідно розглядати виключно як припущення, яке не підтверджується жодними належними доказами. Тому цей факт не може бути підставою для визнання недійсності або неукладання кредитного договору. Також суд зазначає, що договір згідно якого стягується заборгованість був укладений\~27.09.2022 року, кошти позивачем перераховані на картковий рахунок відповідача того ж числа, а із заявою про вчинення кримінального правопорушення відповідач звернулась 01.08.2024 року. Відтак факт наявності кримінального провадження та внесення даних у Єдиний державний реєстр до судових розслідувань свідчить лише про початок розслідування, але ніяк не може підтверджувати те, що відповідач не укладала з позивачем кредитний договір чи не отримувала кредитні кошти. Відповідачка не надала рішення суду у кримінальній справі, яким її було визнано потерпілою особою внаслідок шахрайство або інших протиправниї дій. Таким чином суд вважає вказані доводи необґрунтованими. Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комісією, суд зазначає наступне. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 вирішувала питання: чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування; чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна /нікчемна/оспорювана. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст.11, ч. 5 ст.12\~цього\~Закону. Зокрема, оскільки позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за\~законом\~повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Судом встановлено, що при підписанні договору про надання кредиту сторони погодили умови надання всіх послуг, зокрема, строк кредитування, плату за кредит, порядок погашення кредиту, відповідальність. Разом з тим, пункт 2.5 вказаного вище договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту не відповідає вимогам чинного законодавства. Будь-яких доказів того, що зазначена комісія спрямована на оплату будь-яких послуг позивача у зв`язку з укладеним між сторонами кредитним договором, не надано, сам договір не зазначає на які цілі та з якою метою встановлена вказана комісія. За таких обставин вимога про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту за кредитним договором від 27.09.2022 у розмірі 3600.00 грн. не підлягає задоволенню. За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Крім того, відповідно до вимог ст. 141\~ ЦПК України, з відповідача на користь ТОВ «Бізнес Позика» підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2307,64 грн.

Outcome: partial