Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-30 00:00:00

У липні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 549 459 грн. 57 коп., неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позову вказувала, що від шлюбу з [PERSON] мають сина [PERSON] , [INFO] . За рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03.07.2015 року частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та стягнуто з останнього аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі частини з усіх доходів [PERSON] , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 24.04.2015 року. При цьому, в зв?язку з втратою виконавчого листа ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26.11.2024 було задоволено заяву [PERSON] та видано дублікат виконавчого листа (унікальний номер 756/5457/15-ц; провадження №2/756/3416/15 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . 11.12.2024 року Печерським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження [NUMBER] (ВП [NUMBER]) з примусового виконання» вказаного вище виконавчого документа, а 06.06.2025 року державним виконавцем при примусовому виконанні надано довідку-розрахунок зі сплати аліментів, відповідно до якої станом на 31.05.2025 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 549 459 (п`ятсот сорок дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят дев`ять) грн. 57 коп. За твердженням позивача, [PERSON] був обізнаний з рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03.07.2015 року про стягнення із нього аліментів на утримання дитини, при цьому з липня 2017 року до лютого 2025 року жодної копійки присуджених аліментів не сплатив, що потягло виникнення існуючої заборгованості. На сьогодні заборгованість зі сплати аліментів відповідачем в повному обсязі не погашено, а тому, [PERSON] зобов?язаний понести майнову відповідальність у вигляді неустойки (пені) за невиконання свого обов?язку зі сплати аліментів. Оскільки за період з липня 2017 року по день звернення з даним позовом сума пені значно перевищує 100% заборгованості зі сплати аліментів, то з урахуванням обмеження її розміру згідно зі ст. 196 СК України, на думку позивача, до стягнення підлягає сума пені еквівалентна заборгованості зі сплати аліментів станом на 31.05.2025 року, а саме: 549 459 грн. 57 коп. Таким чином, позивач просила про задоволення позовних вимог. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов з підстав зазначених у позовній заяві та просила про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідач у відзиві та представник відповідача у судовому засіданні заперечили щодо обґрунтування та вимог позовної заяви, при цьому зазначили, що у період з лютого 2016 року по червень 2017 року з грошового забезпечення [PERSON] , який проходив службу в СБ України регулярно здійснювалося утримання аліментів у розмірі 25% доходу на банківський рахунок позивача відкритий в АТ «Ощадбанк», однак позивач змінила банківські реквізити, що унеможливило подальше виконання зобов`язання. Крім того, суттєвим доказом відсутності вини [PERSON] у несвоєчасному виконанні аліментного зобов`язання є встановлення судом факту втрати виконавчого листа у вересні 2015 року та відсутності активних дій зі сторони [PERSON] до листопада 2024 року. За твердженням відповідача за цей період не було жодного офіційного повідомлення чи виклику від органів державної виконавчої служби та не було вжито жодних дій щодо звернення стягнення на доходи [PERSON] . Відповідач вказує, що на нього не може бути покладена відповідальність за зникнення виконавчого листа, оскільки він не є суб`єктом, на якого законом покладено обов?язок зберігати чи пересилати такі документи. Втрата виконавчого листа, яка мала місце у даному випадку відбулася не з вини боржника, а тому позивач не має права вимагати стягнення штрафних санкцій за період, коли вона сама фактично не забезпечила механізм для примусового виконання рішення суду. За твердженням [PERSON] позивач ігнорує правову природу пені як виду відповідальності за деліктне порушення грошового зобов?язання, яка передбачає наявність вини боржника. Відповідно до частини 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов?язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином, пеня як форма відповідальності можлива лише за умови, якщо порушення зобов`язання відбулося з вини боржника. У даному випадку, враховуючи відсутність належного повідомлення про реквізити для сплати аліментів, а також відсутність виконавчого провадження впродовж тривалого часу, неможливо встановити, що заборгованість виникла саме з вини відповідача. Вказане, на думку останнього, виключає правові підстави для застосування до нього санкцій, передбачених частиною першою статті 196 СК України. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне. [PERSON] до зміни прізвища ( [PERSON] ) від шлюбу з [PERSON] мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03.07.2015 року частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та стягнуто з останнього на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі частини з усіх доходів [PERSON] , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 24.04.2015 року й до досягнення дитиною повноліття. З матеріалів справи вбачається, що на виконанні ДВС Дарницького РУЮ у м. Києві у межах виконавчого провадження [NUMBER] перебував виконавчий лист Оболонського районного суду м. Києва (Унікальний № 756/5457/15-ц; Провадження №2/756/3416/15) відносно [PERSON] про стягнення з [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх доходів [PERSON] , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 24.04.2015 року. Згідно наданого 06.06.2025 року Печерським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) розрахунку заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів за період з 24.04.2015 року до травня 2025 року заборгованість останнього складає 549 459 грн. 57 коп., при цьому у вказаному розрахунку враховано оплату аліментів боржником за період з лютого 2016 року до червня 2017 року. У відповідності до ч.1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Зі змісту вказаної статті вбачається, що пеня як форма відповідальності від суми несплачених аліментів можлива лише за умови, якщо порушення зобов`язання відбулося з вини боржника. У відповідності до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26.11.2024 року задоволено заяву [PERSON] та видано дублікат виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києва (Унікальний № 756/5457/15-ц; Провадження № 2/756/3416/15) про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . У вказаній ухвалі встановлено, що відповідно до листа Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) №166286 від 07.11.2024 «Щодо надання інформації», виконавче провадження [NUMBER] було закінчено 21.09.2015 року на підставі п. 10 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема згідно заяви стягувача, боржник проходить військову службу в СБУ, бухгалтерія якого знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що по територіальності відноситься до ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві. При цьому, Печерський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) листом № 23989-9 від 10.10.2024 «Про надання інформації» повідомив, що ВП № [NUMBER] до ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві не надходило. Відтак, виконавчий лист (Унікальний № 756/5457/15-ц; Провадження № 2/756/3416/15) було втрачено. Таким чином, в ухвалі Оболонського районного суду м. Києва від 26.11.2024 року встановлено, що ВП [NUMBER] з приводу стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] було закінчено 21.09.2015 року, при пересилці вказаний виконавчий лист було втрачено, при цьому питання про отримання його дублікату ініційовано [PERSON] лише у листопаді 2024 року. Згідно постанови державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) виконавче провадження [NUMBER] на підставі дубліката виконавчого листа, виданого Оболонським районним судом м. Києва 09.12.2024 року, відкрито за заявою стягувача 12.12.2024 року. Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження передбачені Законом України «Про виконавче провадження». У відповідності до ст. 1 вказаного Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. При цьому, Законом не покладено обов?язок зберігати чи пересилати виконавчий лист на боржника, боржник не має жодного впливу на обіг або збереження виконавчого листа, а також не зобов`язаний ініціювати поновлення виконавчого провадження за відсутності відповідного документа, а тому [PERSON] не може нести відповідальність за бездіяльність або помилки інших осіб, що призвели до втрати виконавчого листа і відсутності заходів для його виконання впродовж 9 (дев`яти) років. Аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] за рішенням суду носять щомісячний характер з 24.04.2015 року, а тому стягувач не могла не знати про припинення виплат з 21.09.2015 року. З огляду на зазначене, вимога позову про стягнення неустойки (пені) за період коли не існувало виконавчого провадження і не було вжито жодних активних дій стягувача для його поновлення, не підлягають задоволенню. При цьому, суд вважає можливим стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів з часу відкриття виконавчого провадження [NUMBER] за дублікатом виконавчого листа, а саме з 12.12.2024 року у розмірі 8 097 грн. 89 коп., що відповідає залишку заборгованості по аліментам [PERSON] із вказаного періоду станом на 31.05.2025 року. Положеннями ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами у цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на підтвердження тих обставин, про які вказує у позовній заяві, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення чи відмови у задоволенні позову. При цьому, [PERSON] не подано до суду інших належних та допустимих доказів на спростування заперечень [PERSON] та підтвердження можливості застосування до нього санкцій, передбачених частиною першою статті 196 СК України за період до 12.12.2024 року. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положенням ст. 141 ЦПК України, з огляду на звільнення позивача від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави в розмірі 1211грн. 20 коп.

Outcome: partial