Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

До Володарського районного суду Київської області 27.05.2025 разом з ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.05.2025 про передачу справи за територіальною підсудністю надійшов зазначений позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами, в якому Позивач просить суд: стягнути з Відповідача на його користь заборгованість за двома кредитними договорами у загальному розмірі 30\~949,80\~грн. та судові витрати. На обґрунтування заявлених позовних вимог представник Позивача Грибанов\~Д.В. (довіреність від 05.12.2024, а.с.\~57) у позовній заяві зазначив, що Відповідач 24.06.2024 та 20.04.2024 уклала два кредитні договори з Товариством з обмеженою відповідальністю «АВАНС КРЕДИТ» (далі ТОВ «АВАНС КРЕДИТ»), а саме: за №\~32038-06/2024 та за №\~34600-04/2024 відповідно. За умовами цих договорів Відповідач отримала кошти, проте не надала своєчасно та у повному обсязі грошові кошти для погашення заборгованості згідно з умовами Договорів. У подальшому зазначений Кредитор відступив право вимоги за цими Договорами Позивачеві. У зв`язку з цим Відповідач, як стверджено в позовній заяві, має перед Позивачем заборгованість у загальному розмірі 30\~949,80\~грн., що включає таку заборгованість за названими договорами: 1)\~за договором від 24.06.2024 №\~32038-06/2024 у загальному розмірі 24\~000,00\~грн., що включає: \~5\~000,00\~грн. заборгованості за основною сумою боргу («тіло» кредиту); \~9\~000,00\~грн. заборгованості за процентами; \~10\~000,00\~грн. заборгованості за штрафними санкціями; 2)\~за договором від 20.04.2024 №\~34600-04/2024 у загальному розмірі 6\~949,80\~грн., що включає \~3\~000,00\~грн. заборгованості за основною сумою боргу («тіло» кредиту); \~2\~700,00\~грн. заборгованості за процентами; \~1\~249,80\~грн. заборгованості за штрафними санкціями. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.06.2025 справу призначено судді Макаренко\~Л.А. Після виконання вимог частин шостої восьмої статті\~187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) ухвалою суду від 09.06.2025 відкрито провадження в справі, вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та їх виклику у судове засідання за наявними у справі матеріалами (письмове провадження), встановлено Відповідачеві строк для подання відзиву із запереченнями проти позову, роз`яснено право подати клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін; копії ухвали суду направлено сторонам, Відповідачеві разом з копіями позовної заяви і доданих до неї документів (а.с.\~80-82, 83). Водночас, враховуючи, що Відповідач копії зазначеної ухвали суду від 09.06.2025 про відкриття провадження не отримала, повідомити її про надходження до згаданого позову не вдалось і не вбачалось можливим, тому ухвалою суду від 05.08.2025 було змінено порядок розгляду справи та вирішено розглядати надалі цю справу в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін з метою забезпечення рівності сторін, права особи на захист, забезпечення належного повідомлення всіх учасників справи, в тому числі Відповідача, із застосуванням, у разі необхідності, правових механізмів, передбачених статтею\~128 ЦПК України; встановлено Відповідачеві новий строк для подання відзиву; призначено розгляд справи на 16.09.2025, відкладений на 15.10.2025 через тимчасову непрацездатність судді та на 05.11.2025 через першу неявку Відповідача у судове засідання. У судові засідання представник Позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи належно повідомлені, що підтверджено, зокрема, довідкою про доставку електронного документа в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС) (а.с.\~96, 97, 108); у позовній заяві викладене письмове клопотання про розгляд справи без участі представника Позивача, проти заочного розгляду справи не заперечують (а.с.\~6). Відповідач у судові засідання 15.10.2025 та 05.11.2025 також не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася в порядку частин сьомої, восьмої, одинадцятої статті\~128 ЦПК України шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації, що поверталися без вручення з відмітками «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» та «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.\~98-99, 110-111), а також шляхом розміщення оголошень про його виклик у судові засідання на офіційному вебсайті Володарського районного суду Київської області вебпорталу Судової влади України (а.с.\~94-95, 106-107). За наведених обставин Відповідач, місце фактичного проживання (перебування) якої невідоме, вважається належно повідомленою про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток за зареєстрованою адресою її місця проживання з отриманням відмітки на повістках про відсутність особи за цієї адресою (пункт\~2 частини сьомої статті\~128 ЦПК України), а також шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України (частина одинадцята статті\~128, частина десята статті\~130 ЦПК України). Водночас суд, вирішуючи питання щодо можливості розгляду справи за відсутності фактичного отримання Відповідачем судових повісток, виходить як з наведених положень статей\~128, 130 ЦПК України, які є спеціальними процесуальними нормами, що встановлюють порядок направлення і вручення судових повісток, а також з обов`язку особи зареєструвати своє місце проживання. Відповідно до норм статей\~3, 7 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» повнолітня особа декларує місце свого проживання самостійно. Таке декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється, зокрема, з метою ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою. Згідно вимогами пункту\~4 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 №\~265 (зі змінами), особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою; у разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором; за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Строки виконання особою обов`язку щодо декларування/реєстрації свого місця проживання визначені в пункті\~5 названого Порядку. З огляду на це обов`язок суду повідомити особу, зокрема про дату, час і місце судового засідання, шляхом направлення офіційної кореспонденції на адресу її зареєстрованого місця проживання, на переконання суду, прямо кореспондується з обов`язком особи зареєструвати своє місце проживання, тим самим повідомивши державу (державні органи, зокрема суди) про адресу отримання нею офіційної кореспонденції; невиконання особою такого обов`язку не може перешкоджати іншим особам захистити в суді свої права та законні інтереси (статті\~55, 68 Конституції України). За загальним правилом частини першої статті\~223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому згідно з частиною четвертою статті\~223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті\~280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою Позивача, викладеною письмово в позовній заяві (а.с.\~6), вбачає за можливе розглянути справу за відсутності Відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття\~89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого. З наявних матеріалів справи судом встановлено, що ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» є фінансовою установою, основним видом діяльності є кредитування, що підтверджено копіями відповідно Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи серії\~ФК номер В0000448 (а.с.\~36) та Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.\~37). Між названою фінансовою установою ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» в особі директора Кожухара А.А., з одного боку, та Відповідачем [PERSON] , з іншого боку, 24.06.2024 та 20.04.2024 через веб-сайту названого Товариства (https://credisend.com.ua) було укладено два договори про надання фінансового кредиту відповідно за №\~32038-06/2024 та №\~34600-04/2024 (далі Договір №\~32038-06/2024, Договір №\~34600-04/2024), копії яких долучено до позовної заяви (а.с.\~7-9, 21-23) та які було підписано Відповідачем одноразовим ідентифікатором електронного підпису відповідно «W3250» і «W251». Ідентифікуючи Відповідача відомості (прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, паспортні дані, адреса місця проживання, номери мобільних телефонів) наведено в розділі\~8 цих Договорів із зазначенням також номеру платіжного засобу (номеру банківської картки). Умови цих кредитних договорів є тотожними та є відмінними лише за розміром коштів, наданих Відповідачеві у кредит. Так, за умовами цих Договорів Кредитодавець надає Позичальникові (Відповідачу) грошові кошти у розмірі 5\~000,00\~грн. (за Договором від 24.06.2024 №\~32038-06/2024) та у розмірі 3\~000,00\~грн. (за Договором від 20.04.2024 №\~34600-04/2024); строк кредитування 120\~днів (відповідно до 21.10.2024 та до 17.08.2024); процентна ставка 1,50\~% в день. Більш детальна інформація наведена у Паспортах споживчого кредиту (а.с.\~11-12, 25-26), графік платежів у додатках\~1 до згаданих Договорів (а.с.\~10, 24). Виконання переказів кредитних коштів Відповідачеві у розмірі відповідно 5\~000,00\~грн. та 3\~000,00\~грн. підтверджується доданими до позовної заяви Підтвердженнями щодо здійснення переказу грошових коштів Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» від 30.01.2025 (а.с.\~13, 27), з яких судом встановлено, що на платіжну карту, номер якої співпадає з номером карти, зазначений Відповідачем у названих вище кредитних договорах, зокрема: 24.06.2024 о 13:30:03 здійснено платіж у розмірі 5\~000,00\~грн. (номер транзакції в системі «iPay.ua» 433898778, а.с.\~13) та 20.04.2024 о 15:05:09 платіж у розмірі 3\~000,00\~грн. (номер транзакції в системі «iPay.ua» 377558486, а.с.\~27), що відповідає розміру кредитів, наданих Відповідачеві первісним Кредитодавцем за згаданими договорами. Відповідачем не було здійснено платежів на погашення кредитної заборгованості за обома договорами, тому виникла заборгованість за кожним Кредитним договором, розрахунки яких за станом на 24.06.2024 (за Договором №\~32038-06/2024) та за станом на 20.04.2024 (за Договором №\~34600-04/2024) додано до позовної заяви (а.с.\~19,\~33-34). Надалі між Позивачем ТОВ «ЄАПБ» та ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» 21.10.2024 та 19.11.2024 були укладені Договори факторингу відповідно №\~21102024 та №\~191124/2 (а.с.\~14-16, 28-30), за умовами яких Позивачеві відступлено права грошових вимог, зокрема, до Відповідача за згаданими вище кредитними договорами, що підтверджено копіями Актів прийому-передачі Реєстру Боржників та Витягів з цього Реєстру (а.с.\~17, 18, 31, 32). Таким чином, Відповідач не надала своєчасно та в повному обсязі грошові кошти для погашення її заборгованості за згаданими двома кредитними договорами згідно з умовами цих договорів. У зв`язку з цим Відповідач має перед Позивачем, до якого перейшли права вимоги за цими договорами, таку підтверджену належними і допустимими доказами заборгованість: \~за договором від 24.06.2024 №\~32038-06/2024 у загальному розмірі 24\~000,00\~грн. (5\~000,00\~грн. за основною сумою боргу та 9\~000,00\~грн. за процентами); \~за договором від 20.04.2024 №\~34600-04/2024 у загальному розмірі 6\~949,80\~грн. (3\~000,00\~грн. за основною сумою боргу та 2\~700,00\~грн. за процентами). При цьому правильність нарахування зазначених сум заборгованості за кредитами і нарахованими відсотками за кредитними договорами перевірено судом і не викликає сумніву з огляду на наведені Позивачем розрахунки, що відповідають умовам цих договорів. Крім того, Позивачем заявлено до стягнення заборгованість за штрафними санкціями, правомірність стягнення яких судом буде наведено нижче. Згідно з частиною першою статті\~509, частиною першою статті\~525 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За визначеннями частини першої статті\~626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статей\~1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа\~1 цієї глави Кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. При цьому за положеннями частин першої, другої статті\~639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо ж сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості, а так само і порядок вчинення електронних правочинів, зокрема й кредитних договорів, тобто із застосуванням згаданих інформаційно-комунікаційних систем визначено Законом України «Про електронну комерцію», зокрема статтею\~11 цього Закону. За визначенням пунктів\~5, 7 частини першої статті\~3 названого Закону електронним договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; а електронний правочин це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем. Відповідно до норм частин третьої, шостої статті\~11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною; такий договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Така відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: а)\~надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею\~12 цього Закону; б)\~заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею\~12 цього Закону; в)\~вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею\~12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено можливість використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором для підписання електронного правочину. Таким електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт\~6 частини першої статті\~3 цього Закону). При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію; одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт\~12 частини першої статті\~3 названого Закону). Отже, електронний підпис у розумінні Закону України «Про електронну комерцію» є комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт відповідного товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений (висновки, викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №\~127/33824/19, від 14.06.2022 у справі №\~757/40395/20, від 03.02.2023 у справі №\~757/22453/20, від 29.05.2024 у справі №\~545/1750/21). Крім того, Верховний Судом неодноразово зазначалося на правильності ідентифікації (верифікації) відповідного суб`єкта електронної комерції (Позичальника за кредитним договором) в інформаційній системі з використанням його особистих даних, а саме: паспорта, ідентифікаційного коду, номера телефону, електронної пошти, номера банківської картки, на яку слід перерахувати кошти (зокрема, постанова від 31.01.2024 у справі №\~671/1832/20). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття\~536 ЦК України). Частинами першою, другою статті\~1056-1 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною; тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №\~910/4518/16 зроблено висновок про те, що щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування; право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. При цьому Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття\~629 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання (частина друга статті\~615 ЦК України). Згідно з вимогами статті\~526, частини першої статті\~527, частини першої статті\~530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею\~610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пункт\~3 частини першої статті\~611 ЦК України). Відповідно до положень статті\~49 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Разом з тим, 17.03.2022 набрав чинності Закон України від 15.03.2022 №\~2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом\~18, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею\~625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, наведені положення пункту\~18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України стосуються правовідносин, що виникли з договору позики та/або кредитного договору, за умовами яких позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем). Загальновідомо, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022, який неодноразово продовжувався й діє дотепер. З огляду на це та враховуючи, що Відповідачу було нараховано Позивачем (первісним Кредитором) штрафні санкції за Договором від 24.06.2024 №\~32038-06/2024 та за Договором від 20.04.2024 №\~34600-04/2024, що, відповідно, підлягали виконанню у період дії воєнного стану, тому такі штрафні санкції (кошти) підлягають списанню кредитодавцем/позикодавцем на підставі імперативного припису пункту\~18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а тому позовні вимоги у частині стягнення з Відповідача заборгованості за штрафними санкціями в розмірі 10\~000,00\~грн. (за Договором від 24.06.2024 №\~32038-06/2024) та 1\~249,80\~грн. (за Договором від 20.04.2024 №\~34600-04/2024), не підлягають задоволенню. За загальним визначенням правонаступництво це перехід прав і обов`язків від одного суб`єкта до іншого; правонаступництво є самостійною підставою заміни кредитора у зобов`язанні; його слід розглядати як певний юридичний механізм похідного правонабуття, за яким до правонаступника переходять суб`єктивні права та обов`язки попередника. Доказами правонаступництва щодо окремого зобов`язання може бути, зокрема, відповідний договір, на підставі якого воно виникло (зокрема, постанова Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №\~910/1972/17). Відповідно до статті\~512 ЦК України підставами для заміни кредитора у зобов`язанні є, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Так, зокрема, згідно зі статтею\~1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття\~514 ЦК України); заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття\~516 ЦК України). Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ухвалі суду від 09.06.2025 про відкриття провадження у цій справі, а також в ухвалі суду від 05.08.2025 про зміну порядку розгляду справи сторонам було роз`яснено засади цивільного судочинства, зокрема положення статті\~12 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (а.с.\~82, 89). Зважаючи на усе викладене вище, суд вважає, що Відповідач не виконала умови двох кредитних договорів за №\~32038-06/2024 та за №\~34600-04/2024, укладених з ТОВ «АВАНС КРЕДИТ», право вимоги за якими згідно з відповідними договорами факторингу перейшло до Позивача; не виконала взяті на себе грошові зобов`язання, а заявлені Позивачем до стягнення розміри заборгованості за основними зобов`язаннями та процентами відповідає визначеним зазначеними договорами умовам, що підтверджено належними і допустимими доказами, а відтак наявні підстави для задоволення позову частково, оскільки у стягненні заявлених сум штрафних санкцій слід відмовити. Відтак, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову частково і стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту від 24.06.2024 за №\~32038-06/2024 у загальному розмірі 14\~000,00\~грн. (5\~000,00\~грн. основний борг + 9\~000,00\~грн. відсотки) та за Договором про надання фінансового кредиту від 20.04.2024 за №\~34600-04/2024 у загальному розмірі 5\~700,00\~грн. (3\~000,00\~грн. основний борг + 2\~700,00\~грн. відсотки); у задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити. Крім того, на підставі імперативних приписів частини першої, пункту\~3 частини другої статті\~141 ЦПК України з Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати за сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог (63,65\~%). Враховуючи, що розгляд справи здійснено за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводилось (частина друга статті\~247 ЦПК України). Повне рішення суду складено у визначений частиною шостою статті\~259 ЦПК України строк згідно з порядком обчислення процесуального строку, закінчення якого припадає на неробочий день (частина третя статті\~124 ЦПК України), з урахуванням періоду тимчасової непрацездатності судді з 06.11.2025 та перебування судді у відпустці до 24.11.2025 включно. Відповідно до статей\~15, 16, 509, 525, 526, 626, 629, 639, 1054, 1077 Цивільного кодексу України, статей\~3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статей\~8, 12 Закону України «Про споживче кредитування» та

Outcome: partial