Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Заплітну Ірину Анатоліївну звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у червні 2023 року мати [PERSON] [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав. Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 19.06.2024 у задоволенні позову відмовлено. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 18.11.2024 рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 19.06.2024 змінено шляхом доповнення його резолютивної частини вказівкою наступного змісту: «Попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини [PERSON] , [INFO] ». Таким чином, результом розгляду позовної заяви [PERSON] стало попередження відповідача про зміну ставлення до виховання дитини [PERSON] . Разом з тим, з часу ухвалення апеляційним судом вказаного рішення, ставлення відповідача до виховання дитини [PERSON] зовсім не змінилось, відповідач жодних дій не вчиняв, на зв`язок з дочкою не виходив, жодної матеріальної допомоги не надавав, участі у її вихованні не брав. [INFO] померла мати позивача [PERSON] . У зв`язку зі смертю матері та через невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, у позивача фактично відсутній законний представник, який би мав здійснювати представництво її інтересів у правовідносинах, у яких вона самостійно не може брати участі з огляду на свій неповнолітній вік. Також вказала, що відповідачу відомо про смерть матері позивача, однак відповідач жодного разу не зателефонував дочці, не запропонував допомоги чи підтримки. Зважаючи на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, позивач з метою захисту своїх прав просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неї, [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 29.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено справу розглядати суддею одноособово за правилами загального позовного провадження, призначено у справі підготовче засідання на 19.08.2025 о 12:00 год. Ухвалою суду від 19.08.2025 залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача [PERSON] . Зобов`язано Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради як орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернопільської міської ради надати суду до 15.09.2025 включно письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , на підставі відомостей, визначених у частині п`ятій статті 19 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Підготовче засідання у справі відкладено на 18.09.2025 о 11:30 год. Ухвалою суду від 18.09.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.10.2025 о 11:00 год. У судовому засіданні 09.10.2025 судом допитано свідка [PERSON] та оголошено перерву в розгляді справи до 03.11.2025 о 10:00 год. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Заплітна І.А. позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували. Представник позивача звернула увагу, що з часу ухвалення апеляційним судом рішення, яким [PERSON] попереджено про необхідність змінити ставлення до виховання дочки, поведінка відповідача абсолютно не змінилась, батько жодної участі у вихованні [PERSON] не бере, після смерті матері [PERSON] ані матеріальної, ані моральної підтримки не надає, не цікавиться навчанням дитини, будь-якого інтересу до дочки та її проблем не проявляє. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), про причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, жодних заяв чи клопотань на адресу суду не подавав. У судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, [PERSON] висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої [PERSON] підтримала повністю, вказала на наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] . Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала повністю, просила такі задовольнити. Ураховуючи наведене,\~ухвалою суду\~від 03.11.2025,\~постановленою у\~судовому засіданні,\~визначено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення у цивільній справі. Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 01.03.2022 (а.с. 6). Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 19.06.2024 у справі №951/469/23 у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав відмовлено. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 18.11.2024 рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 19.06.2024 змінено, доповнивши його вказівкою наступного змісту: «Попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини [PERSON] , [INFO] . Контроль за виконанням [PERSON] своїх батьківських обов`язків відносно доньки [PERSON] , [INFO] , покласти на орган опіки та піклування Тернопільської міської ради Тернопільської області» (а.с. 11-14). Постановою Верховного Суду від 05.03.2025 рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 19.06.2024 в незміненій при апеляційному перегляді частині та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18.11.2024 залишено без змін (а.с. 15-20). [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24.01.2025 (а.с. 6 зворот). За змістом інформації, наданої 04.06.2025 Управлінням соціальної політики Тернопільської міської ради, [PERSON] не перебуває на обліку, як одержувач допомоги на дитину померлого годувальника [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Відповідно до інформації, наданої Тернопільською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №20 імені Руслана Муляра Тернопільської міської ради 30.05.2025 за вих. №137, батько [PERSON] на батьківські збори не з`являвся, у шкільних заходах, святах та інших подіях, пов`язаних з дитиною, участі не брав, до класного керівника та адміністрації школи з питань, що стосуються навчання, поведінки дитини, не звертався. Шкільним життям та навчанням [PERSON] її батько [PERSON] після 18.11.2024 та після смерті матері не цікавився. Після смерті матері [PERSON] проживає/виховується з прабабусею, вітчимом та двома молодшими братами (а.с. 9 зворот). Постановою старшого державного виконавця Бережанського відділу державної виконавчої служби Тернопільського району Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 23.06.2025 відкрито виконавче провадження №78437067 з примусового виконання виконавчого листа №6076526/23, виданого 31.07.2023 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 2833,00 грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 06.04.2023 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7). Відповідно до постанови про заміну сторони виконавчого провадження у виконавчому провадженні №78437067 на виконання ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 27.05.2025 у справі №607/6526/23 замінено стягувача [PERSON] на [PERSON] (а.с. 8). Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів у [PERSON] станом на 30.09.2025 наявна заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] у розмірі 82723,60 грн (а.с. 75). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Тернопільської міської ради, який затверджено рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 1248 від 10.09.2025, орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (а.с. 54-56). У судовому засіданні 09.10.2025 судом допитано у якості свідка [PERSON] стосовно виконання [PERSON] батьківських обов`язків відносно дочки [PERSON] . Свідок [PERSON] , яка є прабабусею [PERSON] , показала суду, що [PERSON] проживає разом з нею. Батько [PERSON] з часу народження дочки й дотепер батьківських обов`язків належним чином не виконує. Востаннє свідок бачила його, коли дитині було 1,5 року. Після смерті матері батько навіть не цікавиться, з ким дитина проживає, як і раніше, нічим не допомагає доньці, не намагається підтримувати зв`язок з дівчинкою та спілкуватись з нею. Свідок [PERSON] повністю утримує правнучку. З часу ухвалення судового рішення поведінка батька жодним чином не змінилася. На її думку, наявні підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав. У судовому засіданні 03.11.2025 в присутності психолога [PERSON] з`ясовано думку дитини [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав її батька [PERSON] . [PERSON] зазначила, що проживає разом з прабабусею [PERSON] , вітчимом та двома братами у м. Тернополі. Прабабуся [PERSON] займається її вихованням, розвитком, повністю надає кошти на її утримання, тому [PERSON] бажає, щоб прабабуся стала її піклувальником. Також повідомила, що батька [PERSON] вона практично не знає, він пішов з сім`ї, коли дівчинка була ще зовсім малою. Пам`ятає, як в дитинстві з мамою запрошували батька на дні народження, однак він не приходив. Зараз при зустрічі, мабуть, і не впізнала б його, так як батько взагалі з нею не спілкується, жодних зв`язків не намагається налагодити, її життям та вихованням не цікавиться, фінансово не допомагає, навіть на похороні матері не був. Додатково зазначила, що один раз телефонувала до батька вже після смерті матері, просила зробити довіреність на прабабусю [PERSON] з метою її представництва у державних органах, так як вона є неповнолітньою, однак [PERSON] проігнорував її прохання. З огляду на викладене наполягає на позбавленні [PERSON] батьківських прав відносно неї. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац 4 частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 26.02.1991 № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150\~СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Відповідно до статті 165\~СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164\~СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164\~СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (постанова Верховного Суду від 29.01.2024 у справі № 185/9339/21). Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 686/16892/20, від 03.08.2022 у справі № 306/7/20, від 07.12.2022 у справі № 562/2695/20, від 11.01.2023 у справі № 461/7447/17, від 06.09.2023 у справі № 545/560/21, від 25.01.2023 у справі № 462/4705/19. При цьому суд ураховує, що пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої статті 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У § 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Суд на перше місце має ставити якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, потрібними для постановлення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та поведінки учасників цих правовідносин (постанови від 18.02.2021 у справі № 645/920/19, від 07.02.2022 у справі № 759/3554/20, від 12.02.2024 у справі № 202/1931/22). Поряд з цим Верховний Суд у своїх постановах не раз зауважував, коли є рішення судів, що набрало законної сили, за первинним зверненням одного з батьків про відмову у позбавленні батьківських прав другого з батьків з тих міркувань, що це є крайнім заходом впливу на нього, тоді в разі повторного звернення з таким позовом під час його розгляду інакшим є розподіл тягаря доведення між сторонами. Тож саме другий з батьків дитини під час розгляду повторно поданого до нього позову про позбавлення його батьківських прав має доводити зміну свого ставлення до участі у вихованні своєї дитини, заперечити і спростувати відповідними доказами факт нехтування ним своїми батьківськими обов`язками (постанова Верховного Суду від 23.11.2022 у справі № 149/2510/21, від 28.02.2024 у справі № 303/4697/22, від 07.06.2024 у справі № 740/3478/23, від 26.12.2024 у справі № 137/1411/23, від 15.01.2025 у справі № 760/16255/23, від 05.02. 2025 у справі № 144/924/24, від 05.03. 2025 у справі № 336/1230/23). Водночас суд вважає за доцільне зазначити, що залишення поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків в подальшому може бути визнано достатньою підставою для позбавлення батьківських прав (постанови Верховного Суду від 23.10.2024 у справі № 464/2040/23, від 06.03.2024 у справі № 317/2256/22, від 22.01. 2025 у справі № 333/8983/23, від 04.04. 2025 у справі № 6290/3692/23). Так, судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом з прабабусею [PERSON] , яка займається її вихованням та утриманням. Батько дитини [PERSON] проживає окремо за адресою: [ADDRESS] . З моменту ухвалення 18.11.2024 апеляційним судом рішення, яким [PERSON] попереджено про необхідність змінити ставлення до виховання дитини [PERSON] , батько зв`язку з дочкою не підтримує, не приймає участі у її вихованні та утриманні, не проявляє інтересу до дитини, не надає жодної матеріальної допомоги. Відповідачем не надано жодних належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження вчинення дій, які б свідчили про його бажання брати участь у вихованні та розвитку дитини після ухвалення судового рішення 18.11.2024. Орган опіки та піклування Тернопільської міської ради, врахувавши фактичні відносини між сторонами, заслухавши пояснення дитини [PERSON] та батька [PERSON] щодо виконання останнім своїх батьківських обов`язків, з метою захисту прав і законних інтересів дитини, вважав за доцільне позбавити [PERSON] його батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Законодавчо встановлено, що саме орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина п`ята статті 19 СК України). Отже, орган опіки та піклування не заперечує проти позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки [PERSON] продовжує свідомо ухилятися від виконання батьківських обов`язків стосовно дочки [PERSON] , чим порушує права та інтереси дитини. З`ясовуючи думку дитини [PERSON] , судом встановлено, що [PERSON] відносин з дочкою не підтримує, участі у її вихованні та утриманні не бере, жодним чином не цікавиться її життям, що також підтверджено показаннями свідка в судовому засіданні. З огляду на викладене судом встановлено, що [PERSON] після 18.11.2024 не змінив свою поведінку та ставлення до виховання неповнолітньої дочки [PERSON] , не піклується про її фізичний та духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя; не спілкується із дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Ураховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дочки, не цікавиться життям дитини, жодних змін у ставленні до виконання батьківських обов`язків щодо виховання дочки [PERSON] не проявляє, у зв`язку з чим, ураховуючи інтереси дитини, необхідність забезпечення умов для її нормального виховання та розвитку, відповідача слід позбавити батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . На підставі наведеного, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Водночас суд роз`яснює відповідачу, що відповідно до положень статті 169 СК України мати, батько, які позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України). Матеріали справи будь-яких доказів, які б свідчили про те, що відповідач звільнений від оплати судового збору, не містять. Ураховуючи, що позов задоволено повністю, позивача звільнено від сплати судового збору, відтак з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved