Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

02 червня 2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» до Носівського районного суду Чернігівської області звернулася представник позивача ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» Томилко О.Б. з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії № 817167514 від 24 квітня 2024 року в розмірі 79514,75 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 квітня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова\~\~\~\~ допомога»\~\~ та\~\~ [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 817167514 у формі електронного документа, відповідно до якого [PERSON] отримав від товариства кредитні кошти у розмірі 27000,00 грн на умовах строковості, зворотності та платності. На\~\~\~\~ виконання\~\~\~\~ умов\~\~\~\~\~ договору\~\~\~\~\~ грошові\~\~\~ кошти були перераховані на банківську картку № [NUMBER] , яка була вказана відповідачем при\~ укладенні договору.\~ 24 вересня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено договір факторингу № МВ-ТП/1, відповідно до умов якого до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право вимоги за кредитним договором № 817167514 від 24 квітня 2024 року. У зв`язку із невиконанням відповідачем умов кредитного договору в нього утворилася заборгованість за кредитним договором, яка становить 79514,75 грн, з яких: 26999,75 грн заборгованість по кредиту, 52515,00 грн заборгованість по процентах за користування кредитом. У зв`язку з наведеним позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 817167514 від 24 квітня 2024 року в сумі 79514,75 грн, а також сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в сумі 5000,00 грн. Ухвалою судді від 13 червня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін, призначено судовий розгляд справи по суті на 14 серпня 2025 року, надано відповідачеві строк для подання відзиву на позов, а позивачеві відповіді на відзив. Ухвалою суду від 14 серпня 2025 року розгляд справи відкладено до 05 листопада 2025 року для здійснення повторного виклику відповідача в судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву, у якій просила суд провести розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, не\~ заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач був належним чином повідомленим судом про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується розпискою про отримання судової повістки про виклик до суду на 14 серпня 2025 року та копії ухвали про відкриття провадження (а. с. 91). Однак, у судове засідання, призначене на 14 серпня 2025 року, не з`явився, відзиву на позов не подав, про причини неявки суд не повідомив. Також відповідач був належним чином повідомленим судом про дату, час і місце наступного судового засідання, призначеного на 05 листопада 2025 року, шляхом\~\~ надсилання судової\~\~\~ повістки про виклик за адресою зареєстрованого місця проживання в порядку ч. ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України, однак у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив, жодних заяв чи клопотань до суду не подавав. Поштовий конверти із судовою повісткою про виклик відповідача повернувся на адресу суду без вручення із зазначенням причини повернення: «Адресат відсутній за вказаною адресою».\~ Відповідно до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового розгляду повинні добросовісно користуватися своїми правами. Тому суд вважає, що відповідач не з`явилася в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Рішенням ЄСПЛ у справі «В`ячеслав Корчагін проти росії» (№ 12307/16) визначено, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду, а тому права такої особи щодо розгляду справи у його відсутності, порушені не були. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя. Отже, сторони у справі на власний розсуд розпорядилися своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне\~\~\~ рішення\~\~\~ на\~\~\~\~ підставі\~\~\~\~ наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач\~\~\~\~ належним\~\~\~\~ чином\~\~\~\~ повідомлений\~\~\~ про\~\~\~\~ дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач\~\~ не\~\~\~ з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За письмовою згодою позивача суд постановив 05 листопада 2025 року ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до ст. 223 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд робить нижченаведений висновок. Судом встановлено, що 24 квітня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»\~\~ та\~ [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 817167514 (а. с. 22-32). Відповідно до п. 2.1. договору за цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові\~\~\~ кредит\~\~ у\~\~ вигляді кредитної лінії в сумі кредитного ліміту в розмірі 27000 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Згідно з п. 2.2. кредитного договору сума кредитного ліміту, вказана в п. 2.1. договору, є загальною сумою кредиту за цим договором і є максимальною сумою грошових коштів на умовах кредиту, яка протягом строку\~ дії договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника. Пунктом 2.3. передбачено, що кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 20100 грн 00 коп. 24.04.2024. Відповідно до пункту 2.4. другий та решта траншів за договором надаються позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах, передбачених цим договором. Пунктом 2.5. договору передбачено, що кредит надається з метою задоволення поточних споживчих потреб позичальника (не цільовий кредит). Згідно з п. 3.1. договору позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може отримати черговий транш в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в Особистому кабінеті, а також частково повернути суму Кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку, передбаченому п. 3.2. договору. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору строк дії кредитної лінії та строк дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором. Відповідно до пункту 3.2. договору сторони погодили, що встановлений в п. 3.1. договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав (зокрема неустойки), за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена. Згідно з п. 3.3 договору для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів дисконтного періоду проценти у розмірі 3015 грн 00 коп. Про суму нарахованих процентів, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій позичальник інформується через особистий кабінет. У свою чергу, умовами договору передбачено, що дисконтний період період користування кредитом, протягом якого позичальник має право отримувати нові транші у межах встановленого кредитного ліміту, у тому числі у разі часткового погашення кредиту протягом строку дії договору (п. 1.1.4.). Відповідно до пункту 5.1 договору кожен окремий транш за цим договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця на рахунок позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки 5355-28ХХ-ХХХХ-9299, що відбувається не пізніше, ніж протягом 3 банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання чергового траншу за договором. Згідно пункту 7.1. договору рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування 24 травня 2024 року, а саме протягом 30 днів з дня отримання першого траншу позичальником. Відповідно до пункту 7.3. договору кінцева дата повернення кредиту 24 травня 2029 року. Пунктом 7.4. договору передбачений порядок сплати процентів за користування кредитними коштами. Відповідно до пункту 8.2. договору процентна ставка за користування кредитом є базовою процентною ставкою, яка визначається на момент отримання кожного окремого траншу за цим договором, виходячи з максимального дозволеного розміру денної процентної ставки та розраховується відповідно до частини четвертої статті 8 Закону, з урахуванням пункту 17 Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону. Процентна ставка за договором є фіксованою і не підлягає зміні кредитодавцем в односторонньому порядку в сторону погіршення для позичальника. Разом з тим, кредитодавець має право в односторонньому порядку зменшити загальну вартість кредиту для позичальника, що не є зміною істотних умов цього договору. У разі якщо позичальник не здійснить повного дострокового погашення всієї суми кредиту протягом дисконтного періоду кредитування, то зобов`язання позичальника по оплаті процентів за користування кредитом визначаються шляхом множення базової процентної ставки на фактичну кількість днів користування кредитом (від дати видачі першого траншу до закінчення строку дії договору чи його дострокового припинення). Фактичне значення загальних витрат за договором та загальна вартість кредиту за договором залежить від обраної моделі поведінки позичальника і прораховується в порядку описаному нижче. Пунктом 8.3 договору передбачено, що на момент укладення цього договору та отримання першого\~ траншу за цим договором базова процентна ставка складає 1,5 % в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 547,500 відсотків річних. У разі отримання додаткових траншів за цим договором в період з 23 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року, базова процентна ставка, яка використовується нарахування процентів за користування цими додатковим траншами, обмежується та розраховується від максимального розміру денної процентної ставки, зазначеної в абзаці 3 пункту 17 Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону, що складає 1,5% за день користування таким траншем. У разі отримання додаткових траншів за цим договором після 21 серпня 2024 року базова процентна ставка, яка використовується нарахування процентів за користування цими додатковим траншами, обмежується та розраховується від максимального розміру денної процентної ставки, зазначеної в частині 5 статті 8 Закону що складає 1% за день користування таким траншем. Пунктом 11.1 договору передбачено, що він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. ст. 628, 629 ЦК України). Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень частин першої, третьої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Аналізуючи викладене, слід зробити висновок про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Згідно зі\~ статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до положень частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно зі ст. 3 якого електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. Якщо покупець (споживач, замовник) укладає електронний договір шляхом розміщення замовлення за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, продавець (виконавець, постачальник) зобов`язаний оперативно підтвердити отримання такого замовлення. Замовлення або підтвердження розміщення замовлення вважається отриманим у момент, коли сторона електронного договору отримала доступ до нього. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний\~ документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг»\~ та ЗУ «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Кредитний договір № 817167514 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було підписано електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора GZWF, який було введено позичальником 24 квітня 2024 року о 10:24:09 (а. с. 33). Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказаний договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Також [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора 7694, який було введено позичальником 24 квітня 2024 року о 10:24:09, було підписано паспорт споживчого кредиту продукту «Смарт» до договору № 817167514 від 24.04.2024, який містить інформацію про істотні умови договору, які співпадають із умовами, визначеними в кредитному договорі (а. с. 20-21). Відповідно до довідок ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на виконання кредитного договору № 817167514 24 квітня 2024 року кредитодавцем було ініційовано перерахування на платіжну картку позичальника № [NUMBER] \~ грошових коштів в сумі 20100,00 грн (а. с. 41), 26 квітня 2024 року грошових коштів у сумі 2950,00 грн (а. с. 41, на звороті), 29 квітня 2024 року грошових коштів у сумі 2150,00 грн (а. с. 42), 28 травня 2024 року грошових коштів у сумі 1800,00 грн (а. с. 42, на звороті). Окрім того, довідками ТОВ «ПрофітГід» щодо здійснення\~ переказу грошових коштів підтверджено перерахування на платіжну картку позичальника № [NUMBER] вищевказаних грошових сум на виконання кредитного договору № 817167514\~ (а. с. 39-40). 24 вересня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № МВ-ТП/1, відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступає ТОВ «Таліон Плюс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» приймає права вимоги до боржників (а. с. 11-13). Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до вказаного договору факторингу ТОВ «Таліон Плюс» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 817167514\~ на загальну суму 58184,63 грн, з яких: - 26999,75 грн заборгованість по основному боргу; - 17985,00 грн заборгованість по процентах; - 13499,88 грн заборгованість по інших нарахуваннях. Оплата за договором факторингу підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 805 від 16.10.2025 (а. с. 15, на звороті). Згідно з частиною першою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним Договором. Відповідно до частиною другою статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідачем не надано суду жодних доказів погашення заборгованості за кредитним договором № 817167514 від 24 квітня 2024 року перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» чи сплати такої позивачу після укладання договору факторингу. Таким чином, у відповідача [PERSON] виникла заборгованість перед ТОВ «Таліон Плюс» за кредитним договором № 817167514 від 24 квітня 2024 року. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, суд робить висновок про укладеність кредитного договору між відповідачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який відповідно до договору факторингу набув прав вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором. Відповідно до статті 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Окрім того, 24 вересня 2024 року ТОВ «Таліон Плюс» було надіслано [PERSON] повідомлення про відступлення права вимоги (а. с. 43). 20 грудня 2024 року ТОВ «Таліон Плюс» було надіслано [PERSON] \~ повідомлення про дострокове розірвання договору, згідно з яким ТОВ «Таліон Плюс» повідомило [PERSON] про дострокове розірвання кредитного договору з 20 грудня 2024 року та необхідність сплати заборгованості у розмірі 93014,63 грн (а. с. 43, на звороті). Як вбачається з розрахунку заборгованості, здійсненого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та витягу з реєстру передачі права вимоги за договором факторингу (а. с. 16-17, 14), заборгованість відповідача за кредитним договором № 817167514 від 24 квітня 2024 року станом на день укладення договору факторингу становить 58184,63 грн, з яких: - 26999,75 грн заборгованість по основному боргу; - 17685,00 грн заборгованість по процентах; - 13499,88 грн заборгованість по інших нарахуваннях. [PERSON] здійснено оплат за договором на суму 11761,00 грн, з них: 0,25 грн зараховано на оплату тіла кредиту, 11760,75 грн на оплату процентів. Окрім того, фактором позивачем у справі було здійснено нарахування заборгованості за договором у період з дня укладання договору факторингу 24 вересня 2024 року по 19 грудня 2024 року (повідомлення про дострокове розірвання договору). Відповідно до розрахунку заборгованості (а. с. 18-19), здійсненого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» заборгованість відповідача за договором № 817167514 від 24 квітня 2024 року становить 93104,63 грн, з яких: - 26999,75 грн заборгованість по основному боргу; - 52515,00 грн - заборгованість по процентах; - 13499,88 грн неустойка. Разом з тим, у позовній заяві позивач ставить вимогу про стягнення із відповідача заборгованості у розмірі 79514,75 грн, з яких: 26999,75 грн - заборгованість за тілом кредиту, 52515,00 грн - заборгованість по процентах. З урахуванням вищевикладеного, суд уважає, що позовні вимоги в частині стягнення 26999,75 грн по тілу кредиту є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача заборгованості по відсотках, суд зазначає таке. Відповідно до статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Умовами договору № 817167514 від 24 квітня 2024 року передбачено, що базова процентна ставка складає 1,5 % в день. Із розрахунків заборгованості, наданих позивачем, убачається, що в період з 27 серпня 2024 року по 19 грудня 2024 року (тобто 114 днів) відповідачеві нараховувалися проценти за кредитним договором в розмірі 1,5 % в день від наданої суми кредиту (27000 грн). Однак, 24 грудня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким, зокрема, було доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» новими частинами. Так частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Вказана норма законодавства була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 498-IX та набрала чинності 24 грудня 2023 року. Як встановлено в пункті 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Оскільки договір укладений між сторонами 24 квітня 2024 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року №3498-IX, яким внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» (в частині обмеження розміру денної процентної ставки), проте без урахування його положень, а тому відповідні умови договору щодо нарахування процентів у розмірі 1,5 % в день, починаючи з 20.08.2024 є нікчемними. Отже, відсоткова ставка встановлена законом, який регулює спірні правовідносини між сторонами, не може бути збільшена умовами договору, тому суд вважає за необхідне навести власний розрахунок відсоткової ставки за період з 27 серпня 2024 року до 19 грудня 2024 року, ураховуючи умови договору та норми чинного на час виникнення правовідносин законодавства. Так, суд погоджується з розміром відсотків, які нараховані відповідачеві з 24 квітня 2024 року по 26 серпня 2024 року, та з урахуванням оплат становлять 5400 грн. За період з 27 серпня 2024 року до 19 грудня 2024 року суд уважає за необхідне навести власний розрахунок заборгованості по відсотках. Так, із 27 серпня 2024 року до 19 грудня 2024 року розмір відсотків буде становити суму в розмірі 30780 грн (27000 грн х 1% х 114 днів). З огляду на зазначене, загальна сума відсотків за період з 24 квітня 2024 року до 19 грудня 2024 року становить 36180 грн (5400 грн + 30780 грн). І такий розмір відсотків підлягає стягненню з відповідача. Таким чином заборгованість відповідача за кредитним договором складає 63179,75 гривень, з яких: 26999,75 гривень заборгованість по кредиту, 36180 гривень заборгованість за процентами. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом. Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. За таких обставин суд робить висновок про те, що позов необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 63179,75 гривень, з яких: 26999,75 гривень заборгованість по кредиту, 36180 гривень заборгованість за процентами. Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.\~ Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У\~\~\~ постанові\~\~\~\~\~ Великої\~\~\~\~ Палати\~\~\~\~ Верховного\~\~\~\~ Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених судових витрат у вигляді професійної правової допомоги позивачем подано: копію договору про надання правової допомоги № 5 від 02.12.2024 року; копію додаткової угоди № 755 від 30.12.2024 про надання правової допомоги до договору № 5 від 02.12.2024, відповідно до якого вартість послуг адвокатського об`єднання по супроводженню справи становить 5000 грн, а саме: аналіз кредитної справи та формування юридичного висновку 1000 грн, підготовка та направлення повідомлення відповідачу 500 грн, збір доказів, перевірка, друк та належне засвідчення копій письмових та електронних доказів, підготовка позовної заяви та направлення\~\~\~\~ копії\~\~\~ доданих\~\~\~\~ до неї документів до суду 3500 грн; копію платіжної інструкції № 1655 від 30.12.2024 про оплату 5000 грн за надання правової допомоги згідно з вищевказаними договором та додатковою угодою (а. с. 12-16); копію ордеру на надання правничої допомоги серії СВ № 1116266 (а. с. 44-50, 56). У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі. Слід зазначити, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial