Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

ТОВ «ФК «Кредит -капітал» звернулося до суду з даним позовом, який обґрунтовує тим, що 18.03.2024 між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір №102155866, відповідно до якого відповідачка отримала 5000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Кредитний договір між сторонами був укладений в електронній формі. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконала в повному обсязі, а відповідачка свої зобов`язання щодо повернення коштів не виконує. Станом на 29.07.2024 сума заборгованості відповідачки становить 17775 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить - 5000 грн; прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить - 11925 грн; прострочена заборгованість за комісією становить - 850 грн. 29.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір відступлення права вимоги №110-МЛ/Т, відповідно до якого останнє набуло право грошової вимоги до боржників ТОВ «Мілоан», в тому числі і до відповідачки. Посилаючись на вказані обставини, представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 102155866 від 18.03.2024 в сумі 17775 грн, судові витрати в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн Ухвалою суду від 29.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, по справі відкрито спрощене позовне провадження, призначений судовий розгляд без повідомленням (викликом) сторін. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду від сторін не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. В наданому відзиві на позов позивачка [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Калінін С.К., в задоволенні позовних вимог просить відмовити через відсутність згоди відповідачки на підписання оспорюваного договору за відсутності даних про підтвердження укладання нею договору в електронній формі, відсутності належних доказів переходу права вимоги до позивача у визначеному законодавством порядку та порушення порядку нарахування боргу, а також стягнути з позивача витрати за надання професійної правничої допомоги. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Так, 18.03.2024 між [PERSON] та первинним кредитором ТОВ «Мілоан» був укладений договір про споживчий кредит №102155866, за умовами якого відповідачка отримала кредитні кошти в розмірі 5000 грн та зобов`язалася сплатити комісію за надання кредиту та проценти в строк до 01.07.2024. Кредитний договір був підписаний з застосуванням одноразового ідентифікатору 579314, надісланого на тел. [NUMBER] (а.с. 06-11). На підтвердження укладення кредитного договору позивачем, крім копії вказаного договору, надано також Анкету-заяву на кредиту №102155866 від 19.03.2024, додаткові контактні дані позичальника для взаємодії за кредитним договором. Таким чином, позивачем доведено, що відповідачка вказаний договір уклала у відповідності до вимог ЗУ «Про електронну комерцію» та ЗУ «Про споживче кредитування», в зв`язку з чим суд відхиляє доводи сторони відповідача про не заповнення формуляру заяви, не отримання одноразового ідентифікатора, не підписання договору. Відповідно, відповідачка була ознайомлена як з умовами кредитування, так і з розміром кредиту, строком його повернення та порядком повернення коштів позивачу. Щодо отримання коштів суд вважає достатнім доказом надану суду копію платіжного доручення №85109311 від 18.03.2024 про зарахування на картковий рахунок відповідачки № [NUMBER] в сумі 5000 грн. Доказів того, що банківська картка з вказаним номером [PERSON] не належить, матеріали справи не містять. В даному випадку позиція відповідачки для підтвердження не отримання коштів повинна була спростовувати або відсутність емітування на її ім`я вказаної картки, або відсутність зарахування вказаних коштів на картку саме 18.03.2024, для чого суду достатньо було надати виписку по рахунку за вказаний день з метою підтримання власної позиції щодо не отримання вказаних коштів. Жодних із вказаних дій відповідачка не здійснила, а тому суд за принципом «поза розумним сумнівом» вважає, що кошти відповідачка отримала від первинного кредитора та могла ними розпоряджатися на власний розсуд, що вказує на те, що позиція відповідачки в цій частині не знайшла свого доказового підтвердження. Посилання відповідачки на те, що вказаний докази повинен надати саме позивач, спростовується принципом рівності сторін цивільного процесу, оскільки на кожний доказ однієї сторони інша повинна надати або свій спростовуючий доказ, або вказати на неправомірність на підставі прямої норми матеріального права застосування вказаного доказу під час розгляду справи. Отже, судом установлено, що первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав грошові кошти у розмірі, встановленому договором. Разом з тим, відповідач свої зобов`язання перед ТОВ «Мілоан» за кредитним договором №102155866 від 18.03.2024 щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала. З наданих відомостей про щоденні нарахування та погашення, виписки з особового рахунку вбачається, що суму заборгованості [PERSON] за кредитним договором №102155866 від 18.03.2024 становить 17775 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить - 5000 грн; прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить - 11925 грн; прострочена заборгованість за комісією становить - 850 грн (а.с. 11). 29.07.2024 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір факторингу №110-МЛ/Т, відповідно до якого останнє набуло право грошової вимоги до боржників ТОВ «Мілоан», в тому числі і до [PERSON] за договором №102155866 від 18.03.2024 на загальну суму заборгованості 17775 грн (а.с.11-16). 12.08.2025 позивачем на адресу відповідачки була надіслана досудова вимога, в якій відповідачу повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним договором № 102155866 від 18.03.2024 та запропоновано здійснити погашення заборгованості в сумі 17 775 грн протягом 3 днів (а.с.17). Отже, звертаючись до суду із позовом, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» надало належні та допустимі докази укладення електронного кредитного договору між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» та відступлення права вимоги позивачу ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» до відповідачки [PERSON] . Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст.526 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.12 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію»). Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити борг, а також відсотки. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» щодо нарахування суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5 000 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача в частині стягнення 850 грн комісії за Договором № 120155866 від 18.03.2024, суд виходить з такого. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої тадругої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування»(справа № 204/224/21 від 06 листопада 2023 року). Пунктом 1.5.1 Договору про надання кредиту № 120155866 від 18.03.2024 передбачено розмір комісії 850 грн. Водночас, кредитодавцем у даній угоді не обґрунтовано обов`язок позичальника сплачувати комісію, а відтак така умова кредитного договору є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, оскільки умови Договору про надання кредиту № 120155866 від 18.03.2024 щодо обов`язку здійснення платежів за комісією є нікчемними, нарахована позивачем заборгованість за комісією в сумі 850 грн стягненню не підлягає. Також суд не погоджується з розрахунком нарахованими позивачем процентами за користування кредитом з огляду на положення ч.5 ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування», згідно з якими максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Вказана норма була введена в дію ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 № 498-IX та набрала чинності 24.12.2023. Передбачений п.17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою: 120 днів 2,5%, 120 днів 1,5%, поширюється лише на договори, укладені до набрання Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Про це зазначено у ч.2 розділу ІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Отже, укладаючи 18.03.2024 кредитний договір, який за своєю суттю є договором споживчого кредитування, первісний кредитор не мав права визначати фіксовану проценту ставку у розмірі 2,10 % протягом пільгового періоду та 2,30 % протягом поточного періоду, оскільки її максимальний розмір не може перевищувати 1% на день. Відтак, судом проведено власний розрахунок заборгованості по відсотках [PERSON] за процентною ставкою 1% за період з 18.03.2024 по 01.07.2024: 5 000 грн (тіло кредиту) х 1% х 105 днів (строк кредитування) = 5 250 грн. Таким чином, загальний розмір відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 5 000 грн за період з 18.03.2024 по 01.07.2024, який підлягає до стягнення з відповідачки на користь позивача становить 5 250 грн. За таких обставин, позовні вимоги підлягають частково задоволенню позову, з відповідачки [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 120155866 від 18.03.2024, у розмірі 10 250 грн, яка складається із: суми заборгованості за по тілу кредиту в розмірі 5 000 грн, суми заборгованості по процентам - 5 250 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10 лютого 2010 року, § 58). Інші аргументи та доводи сторін специфічними, доречними, важливими та суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і не здатні вплинути на рішення суду. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору, а також понесені ним документально підтверджені витрати на правничу допомогу адвоката (договір про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025, копією акту №Д/1964 наданих послуг від 20.08.2025, детальний опис наданих послуг до акту, копіями ордеру та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю); пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1 433,68 грн та 4 734,74 грн відповідно. Також, з позивача на користь відповідачки підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені витрати на правничу допомогу адвоката (договір про надання професійної правничої (правової) допомоги №б/н/25 від 21.10.2025, копією акту акту виконаних робіт від 31.10.2025, копіями ордеру та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю); пропорційно до розміру позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено, у сумі 2 448,95 грн (6 000 х 7 255 / 17 775).

Outcome: partial