Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

І. Позиція сторін у справі у серпні 2025 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд: встановити факт спільного проживання [PERSON] однією сім?єю із [PERSON] , яка померла [INFO] , не менше п?яти років до відкриття спадщини. Позовні вимоги обґрунтовує тим, після смерті матері позивача [INFO] [PERSON] та [PERSON] , яка була хрещеною матір`ю позивача та подругою її матері, стали більше спілкуватись та допомагати один одному. З 2011 року стан здоров?я [PERSON] став погіршуватись, вона потребувала допомоги з відвідуванням лікарів, купівлі ліків та допомоги у побутових справах. 3 2018 року [PERSON] можна сказати постійно знаходилась з [PERSON] та її чоловіком. [INFO] помер [PERSON] , чоловік [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , у якої рідних, окрім позивача не залишилось. [PERSON] організовувала та здійснювала поховання [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, однак позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , було відмовлено, у зв?язку з відсутністю родинних стосунків між [PERSON] та [PERSON] .. Встановлення факту спільного проживання однією сім?єю на момент смерті [PERSON] потрібно позивачу для прийняття спадщини, а саме квартири [ADDRESS] . 07.10.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, зазначив, що сам по собі факт тривалого знайомства позивача зі спадкодавицею, надання допомоги померлій за її життя, не свідчить про наявність між ними взаємних прав та обов?язків, притаманних членам сім?ї, та не є достатньою підставою для встановлення факту проживання позивача із спадкодавицею протягом п?яти років до відкриття спадщини (а.с. 80-85). ІІ. Процесуальні дії і рішення суду відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 20.08.2025 визначено суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 65-66). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 25.08.2025 відкрито загальне позовне провадження та розпочато підготовче засідання (а.с. 67-69). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.10.2025 підготовче провадження по справі закрито. Призначено справу до судового розгляду (а.с. 92). Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник відповідача КМР у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, у відзиві від 07.10.2025 просив проводити розгляд справи за відсутності представника (а.с. 85). Представник відповідача Дванадцятої КДНК у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Відповідно до ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. ІІІ. Фактичні обставини справи судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] (а.с. 20). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 31.05.1995 №1746, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] - 1/3 ч., та членам її сім`ї: [PERSON] - 1/3 ч., [PERSON] - 1/3 ч., (а.с. 23). Як вбачається з Договору дарування - частини квартири від 02.09.2011 року, посвідченого ПН КМНО Тіщенко Н.М. та зареєстрованого у реєстрі за №1268, [PERSON] подарувала - 1/3 частину квартири [ADDRESS] для [PERSON] (а.с. 24-25). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав №380610420 від 29.05.2024 [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 6-511, виданий 29.05.2024, є власником 1/3 частини квартири, яка знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 19). Відповідно до договору-замовлення №90 на організацію поховання та надання суміжних ритуальних послуг від 12.12.2024 замовником є [PERSON] , дані про померлого: [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (а.с. 27-30) Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.07.2025 виданої Державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Фещук Н.І., [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв?язку з відсутністю родинних стосунків між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 22). ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною першою та другою статті 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною другою статті 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.99 №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме: ???проживання однією сім?єю із спадкодавцем; ???на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п?ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім?єю. Про проживання однією сім?єю можуть свідчити, у сукупності, наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п?ять років до часу відкриття спадщини. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 21.03.2019 року у справі №461/4689/15-ц, від 10.10.2019 року у справі №520/8495/17, від 17.10.2019 року у справі №712/1294/17, від 31.03.2022 року у справі №461/4532/20, від 12.01.2023 року у справі №754/6012/21, від 20.02.2023 року у справі №520/11160/18, від 08.08.2023 року у справі №752/13615/20-ц. Для встановлення спільного проживання однією сім?єю до уваги також можуть братися показання свідків про спільне проживання та ведення спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фото/відео матеріали, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім?ї, витрачання коштів на спільні цілі. Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 12.12.2019 року у справі №466/3769/16, від 27.02.2019 року у справі №522/25049/16-ц від 11.12.2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 24.01.2020 року у справі №490/10757/16-, від 08.12.2021 року у справі №531/295/19. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд зауважує, що на підтвердження факту спільного проживання позивачем надано: медичну документацію [PERSON] за період з 2018 по 2024 роки; договір-замовлення №90 на організацію поховання [PERSON] та надання суміжних ритуальних послуг від 12.12.2024; товарний чек від 09.01.2025; довідку на одержання праху №7.246325К; чек про оплату холодильника; чек про оплату пилососа, з яких не вбачається ким та для кого купувались побутові речі, та не вбачається, що позивач з померлою проживали разом та не доводить факту спільного проживання. А тому, суд критично ставиться щодо підтвердження реальності спільного проживання позивача з померлою не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, оскільки не доведено, що вона з померлою постійно спільно проживали, мали спільний бюджет, харчування, спільні витрати на купівлю майна спільного користування та брали участь в утриманні житла, ремонті. Оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що досліджені у судовому засіданні докази не підтверджують факт спільного проживання позивача з померлою, внаслідок чого позивачем не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені судом фактичні обставини справи та правовідносини, що їх регулюють, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог. V. Розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача. Враховуючи, що позивачем при зверненні до суду не було сплачено судовий збір, внаслідок чого з позивача необхідно стягнути суму судового збору у дохід держави у розмірі 1211 грн 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved