Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

24.10.2025 представник позивача [PERSON] адвокат Васянович В`ячеслав Валерійович звернувся до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн.. В обгрунтування заяви зазначає, що рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 20.10.2025 у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, позовні вимоги - задоволено частково. Змінено спосіб стягнення аліментів, що визначені рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 04.03.2020 у справі №697/2783/14-ц (провадження №2/697/277/2020), за яким з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] проживаючого за адресою: [ADDRESS] , стягнуто на користь [PERSON] , [INFO] , проживаючої за адресою: [ADDRESS] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми, що підлягає індексації відповідно до закону щомісячно в розмірі 1500 грн. на 1/4 (одну четверту) частку всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Відкликано виконавчий лист Канівського міськрайонного суду Черкаської області №697/2783/14-ц виданий 19.05.2020 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] проживаючого за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , проживаючої за адресою: [ADDRESS] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі, що підлягає індексації відповідно до закону щомісячно в розмірі 1500,00 грн. з 01.01.2020 року і до повноліття дитини. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок). В задоволенні іншої частини вимог - відмовлено. 24.10.2025 представником позивача адвокатом Васяновичем В.В. та [PERSON] були складені, узгоджені та підписані акт виконаних робіт, розрахунок суми гонорару за надану професійну правничу допомогу адвоката, отримана оплата за надану правничу допомогу. Дані документи підтверджують понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 10000 грн.. У зв`язку з чим представник позивача просить суд ухвалити додаткове рішення про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, свої інтереси уповноважила представляти адвоката Васяновича В.В.. Представник позивача адвокат Васянович В.В. у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду спави повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживанням відповідача, яка повернулася із відміткою «адресат відсутній», що відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судовий розгляд. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст.270 ЦПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Дослідивши доводи заяви та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог п.3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема якщо: судом не вирішено питання про судові витрати. Рішенням Канівського\~міськрайонного суду\~Черкаської області\~від 20.10.2025\~позовну заяву\~ [PERSON] до\~ [PERSON] про\~зміну способу\~стягнення аліментів задоволено частково, змінено спосіб стягнення аліментів, що визначені рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 04.03.2020 у справі №697/2783/14-ц (провадження №2/697/277/2020), за яким з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] проживаючого за адресою: [ADDRESS] ,\~стягнуто на користь [PERSON] , [INFO] , проживаючої за адресою: [ADDRESS] аліменти на утримання\~сина [PERSON] , [INFO] ,\~з твердої грошової суми, що підлягає індексації відповідно до закону щомісячно\~в розмірі 1500 грн. на 1/4 (одну четверту) частку всіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Відкликано виконавчий лист Канівського міськрайонного суду Черкаської області №697/2783/14-ц виданий 19.05.2020 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] проживаючого за адресою: [ADDRESS] ,\~на користь [PERSON] , [INFO] , проживаючої за адресою: [ADDRESS] аліменти на утримання\~сина [PERSON] , [INFO] ,\~в твердій грошовій сумі, що підлягає індексації відповідно до закону щомісячно\~в розмірі 1500,00 грн. з\~01.01.2020 року і до повноліття дитини. Стягнуто з\~ [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] ,\~на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок) (а.с.46-56, т.2). 24.10.2025 представник позивача адвокат Васянович В.В. через канцелярію суду подав заяву про ухвалення додаткового рішення стосовно вирішення питання про витрати на правничу допомогу. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України). Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Частинами 1, 2\~ст. 246 ЦПК України\~визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За правилами частини 2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною п`ятою статті 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до частини четвертої статті 263ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 по справі №826/1216/16 зазначила наступне. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. Конституційний Суд зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №379/1418/18 (провадження №61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 по справі №922/1163/18 дійшов наступних висновків: 1. договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в ч. 2 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); 2. за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 ЦК України; 3. як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; 4. адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; 5. адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 6.відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Повноваження представника позивача підтверджуються: договором №29 про надання професійної правничої допомоги адвоката від 24.03.2025 (а.с.64-65, т.2) та ордером серії СА №1115338 від 24.03.2025 (а.с.39, т. 2). Відповідно до розрахунку суми гонорару за надану професійну правничу допомогу адвоката від 24.10.2025, вбачається, що адвокатом було витрачено 10 год. які вартують 10000 грн. з розрахунку вартості години роботи 1000 грн., а саме: -Попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин 2 год./ 2000 грн.; -Вивчення та правовий аналіз матеріалів справи - 2 год./ 2000 грн.; -Підготовка процесуальних документів (підготовка позовної заяв, пілготовка заяв, вчинення окремих процесуальних дій, тощо 4 год. 4000 грн. (а.с.61); -Участь у судових засіданнях 2 год./2000 грн. (а.с. 61, т.2). Відповідно до акту виконаних робіт до договору про надання професійної правничої допомоги адвоката за №29 від 24.03.2025, вбачається, що замовником прийнято наступні роботи: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин; вивчення та правовий аналіз матеріалів справи; підготовка процесуальних документів; участь у судових засіданнях. Вищевказані роботи оцінені та оплачені замовником у сумі 10000 грн. (а.с.62, т.2). Факт здійснення оплати за проведену адвокатом роботу підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №29 від 24.10.2025, за яким [PERSON] оплатила 10000 грн. (а.с.63, т.2). Суд звертає увагу та як вбачається з досліджених судом матеріалів справи представник позивача адвокат Васянович В.В., був уповноважений представляти позивача з 24.03.2025, а позовна заява була подана до суду 07.01.2025, тому процесуальні дії, які були проведені представником позивача до моменту видачі доручення не підлягають до стягнення з відповідача. Крім того, суд звертає увагу, що розгляд справи відбувався у письмовому провадженні за відсутності сторін, фіксація процесу не відбувалася. Разом тим, суд враховує те, що представником позивача 24.03.2025, 21.04.2025, 02.06.2025, 30.06.2025, 09.10.2025 та 20.10.2025 до суду направлялися різного роду заяви та клопотання. Разом з тим суд враховує тривалість розгляду справи, її складність. Тобто, об`єктивно об`єм виконаних робіт адвокатом і затрачений ним час не відповідають заявленим до стягнення витратам на правову допомогу. Суд також, враховує, що справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження. При визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерій реальності витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У даному випадку, у зв`язку із тим що позивач [PERSON] уклала договір про надання правової (правничої) допомоги, з метою захисту своїх прав, зважаючи на предмет позовних вимог, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також враховуючи співмірність зазначеного представником позивача розміру його послуг зі складністю справи та виконаним обсягом робіт, значенням справи для позивача, суд приходить до висновку, що заявлений розмір витрат на правову допомогу є завищеним, а тому вважає, що достатнім розміром який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача є 2000 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: partial