Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, Тернопільської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду. Обґрунтовуючи позовні вимоги посилався на те, що 20 травня 2020 року набув статусу підозрюваного у кримінальному проваджені № 12020210010001183 від 13 травня 2020 року за ч. ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України. Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 січня 2024 року у справі № 606/13701/20, залишеним без змін ухвалою Терноппільського апеляційного суду від 22 травня 2024 року, його визнано невинуватим та виправдано через недоведеність вчиненням ним даного правоорушення. Таким чином, 48 місяців та 2 днів, він незаконно перебував під слідством та судом, в результаті чого він зазнав істотної моральної шкоди, у вигляді психологічних страждань, перебування у стані безперервного стресу. Враховуючи характер та обсяг моральних страждань, час перебування під слідством та судом (48 місяці і 2 днів), вважає, що має право на мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 384 533,33 грн (48*8000)+(8000/30*2)= 384 533,33 грн). На підставі наведеного, просив стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду, завдану незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду під час знаходження під слідством та судом, у розмірі 384 533,33 грн. Крім того, вказав, що у зв`язку з незаконним притягнення до кримінальної відповідальності, він змушений був звертатись за правовою допомогою до професійного адвоката. Витрати на правову допомогу адвоката у кримінальному провадженні становлять 42 000 грн, що підтверджується договором про надання правової допомоги від 20.05.2020 року, додатком № 1 до нього та квитанцією про оплату таких послуг. Посилаючись на наведене, просив стягнути з Державного бюджету 426 533,33 грн на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконним кримінальним переслідуванням. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 червня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 вересня 2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Головне управління національної поліції України в Тернопільській області подало відзив на позов. Вказує на відсутність доказів протиправності дій зі сторони слідчих органів поліції при проведенні досудового розслідування у вищезазначеному кримінальному провадженні, а також доказів понесення позивачем моральної шкоди. Вважає необґрунтованим зазначений позивачем розмір моральної шкоди. Вказує, що позивачем не доведено протиправність поведінки відповідача, наявність моральної шкоди та причинний зв`язок між ними. Посилаючись на наведене, просить відмовити у позові. Також вказала, що позивачем не доведено понесення витрат на правову допомогу адвоката у кримінальному провадженні на суму 42 000грн, не долучено квитанції про оплату таких послуг, акту виконаних робіт того. Окрім того, такий розмір витрат на оплату послуг адвоката не відповідає складності справи, критеріям розумності Тернопільська обласна прокуратура подала відзив на позов, просить відмовити у позові. Вказує на відсутність доказів, які б підтверджували факт понесених позивачем моральних страждань, відсутні докази на підтвердження протиправних дій працівників прокуратури чи поліції та причинного зв`язку з між діями та шкодою. Також вважає необґрунтованими вимоги про стягнення 42 000 грн на правову допомогу адвоката у кримінальному провадженні. Вказує, що відсутні докази на оплату таких послуг, детальний опис виконаних робіт, акт прийому-передачі робіт. Вважає, що заявлений розмір витрат на правову допомогу адвоката не відповідає критеріям розумності та складності справи. Від Державної казначейської служби України надійшов відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що ДКС та її територіальні органи не є тим суб`єктом, який порушив права та інтереси позивача, а кошти підлягають стягненню з держави. Позивачем невірно визначений розмір мінімальної заробітної плати, який має обраховуватись як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду на рівні 1600 грн. Позивачем не доведено факту завдання йому моральної шкоди. Також вказує, що витрати на правову допомогу адвоката в кримінальному провадженні не підтвердженні належним чином, а обов`язок по їх відшкодуванню слід покласти на орган, з неправомірних дій якого виник даний спір. В судовому засіданні представник позивача адвокат Варода П.Б. позов підтримав та просив задовольнити. Представники відповідачів [PERSON] [PERSON] заперечили щодо задоволення позову. Судом встановлено наступні обставини справи. Тернопільським відділом поліції ГУНП в Тернопільській області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №12020210010001183 від 13 травня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України. У ході досудового розслідування 20 травня 2020року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України. За результатами досудового розслідування складено та скеровано до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області обвинувальний акт про обвинувачення [PERSON] за частиною 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України. Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 січня 2024 року у справі № 606/13701/20, [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК у звязку із недоведеністю вчиненням ним даного кримінального правоопрушення. Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 22 травня 2024 року вказаний вирок суду першої інстанції залишено без змін. Ухвала Тернопільського апеляційного суду набрала законної сили 022 травня 2024 року. Відповідно до вимог статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. За відсутності умов для застосування частини першої статті 1176 ЦК, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто на основі загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК). За змістом частини першої статті 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України). Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закону) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Частиною другою статті 1 Закону встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно з вимогами пунктом 2 частини першої статті 2 цього Закону, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до вимог пункту 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини перша, п`ята, шоста статті 4 Закону). Частиною другою статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», § 62). Згідно з вимогами частинами другою, третьою статті 13 Закону розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. У постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) та у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Цей розмір моральної шкоди у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Проте, визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичний біль, душевні і психічні страждання тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, часу та зусиль, потрібних для відновлення попереднього стану, і самої можливості такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Відтак, суд повинен з`ясувати усі доводи позивача, наведені ним на обґрунтування як обставин завдання, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір відшкодування моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Судом встановлено, що позивач перебував під слідством та судом з 220 травня 2020 року (дата повідомлення про підозру) по 22 травня 2024 року (дати постановлення ухвали Тернопільського апеляційного суду від 022 травняя 2024 року), тобто 48 місяців і 2 днів. Станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення суду, розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі становив 8 000 грн. Враховуючи вищенаведене, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позивач має право на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди за 4 роки (48 місяців) та 2 днів перебування під слідством та судом та вважає, що достатнім і справедливим розміром відшкодування позивачу моральної шкоди є розмір, визначений, виходячи з одного мінімального розміру заробітної плати станом на дату ухвалення судового рішення, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, що становить 384 533,33 грн (48 місяці 2 днів х 8 000 грн). Визначаючи такий розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує положення ст. 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», обставини справи, обсяг душевних страждань, а також принципи розумності, виваженості та справедливості. Зокрема, суд врахував наявність незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, пред`явлення обвинувачення, тривалість перебування під слідством та судом, наявність заходів забезпечення кримінального провадження та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. А тому прийшов до висновку, що обрахований мінімальний гарантований державою розмір моральної шкоди буде достатнім та справедливим розміром компенсації позивачу. Суд вважає, що моральну шкоду слід стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України. Відшкодування моральної шкоди у цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Безпідставними є твердження відповідачів про відсутність доказів завдання моральної шкоди позивачу, з огляду на таке. Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, закриття кримінального провадження за відсутності достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати, позивач має право на відшкодування моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме статті 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР. Додаткового визнання неправомірності дій органу прокуратури чи органів досудового розслідування для відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, не потребується. Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 29.11.2023 року у справі № 501/1275/20. Безпідставними є доводи ДКС про те, що розмір мінімальної заробітної плати, який повинен застосовується, як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, становить 1 600,00 грн. Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" не передбачено можливість запровадження Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік окремого виду мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду. Конституційний Суд України у своїх рішеннях: від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020, від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 наголосив на тому, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, а тому вказаними актами законодавства не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України, а скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України. Отже, Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" є спеціальним і саме норми цього Закону регулюють порядок визначення моральної шкоди у спірних правовідносинах. Зміни у вказаний Закон не вносились. У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 705/4489/20 (провадження № 61-2214св23) Верховний Суд щодо застосування статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" зазначив, що тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" у редакції, чинній на час розгляду справи, установлено з 01 січня 2025 року мінімальну заробітну плату на рівні 8000,00 грн. Аналізуючи релевантну судову практику Верховного Суду при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, Верховний Суд роз`яснював про необхідність застосування "мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду", "виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом", "мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування", а тому при вирішенні указаної справи необхідно виходити із установленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" мінімальної заробітної плати у місячному розмірі 8000,00 грн. Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 05 березня 2025 року справа № 161/170/24, від 25 вересня 2024 року у справі № 761/22531/23 (провадження № 61-7724св24), від 08 жовтня 2024 року у справі № 333/2527/22 (провадження № 61-7696св24), від 21 жовтня 2024 року у справі № 490/7139/23 (провадження № 61-8406св24). Таким чином, оскільки період перебування [PERSON] під слідством і судом складає 48 місяців і 2 днів (з 20 травня 2020 року до 22 травня 2024року), розмір морального відшкодування не може бути меншим за 384 533,33 грн ((8000 грн х 48 місяців = 384 000 грн) + (8000 грн /30 календарних днів х 2 днів =533,33 грн)) = 384 533,33 грн). Встановлення правильного періоду перебування особи під слідством і судом впливає на правильність визначення мінімального розміру моральної шкоди, який не може бути зменшено, однак суд може його збільшити з урахуванням конкретних обставин справи. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд доходить висновку, що у зв`язку із ухваленням щодо [PERSON] виправдувального вироку, що є реабілітуючою підставою (недоведеність в його діях складу кримінального правопорушення), на підставі пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" позивач має право на отримання відшкодування моральної шкоди згідно із вищевказаним законом. Суд вважає, що позивач дійсно довгий час перебував під слідством та судом, мав душевні переживання у зв`язку з цим, втратив нормальні життєві зв`язки у суспільстві, а отже, йому слід присудити відповідне відшкодування у розмірі 384 533,33 грн, виходячи із розміру мінімальної місячної заробітної плати 8000 грн. Щодо позовних вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката у кримінальному провадженні. Згідно із вимогами п. 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених у статті 1 цього Закону випадках відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги. Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з вимогами пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)). За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значенням справи для сторони. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. У постанові від 08 квітня 2020 року у справі №306/1198/17 Верховний Суд зазначив, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Відповідно до висновку Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду Верховного Суду викладеного у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Процесуальними нормами встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18). Такі ж висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц та від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц, на які у касаційній скарзі посилається адвокат Мицик О. В. в інтересах [PERSON] . Чинне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази щодо надання правової допомоги. З долучених до позову документів встановлено, що позивачу у кримінальному провадженні надав правову допомогу адвокат Шевчук В.О., який приймав участь як на досудовому розслідуванні так і під час судового розгляду . На підтвердження понесення витрат на правову допомогу адвоката у кримінальній справі, позивачем надано квитанцію до прибуткового касового ордеру №06-12 від 01 червня 2020 про оплату послуг на суму 42 000 грн, довідку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про кількість судових засідань у даній кримінальній справі № 607/13701/20, звіт адвоката Шевчука В.О. на виконання договору про надання правничої допомоги від 20.05.2020 року, договір про надання правової допомоги від 20 травня 2020 року та додаткову угоду № 1 до договору від 20.05.2020 року, яким сторони погодили розмір гонорару адвоката у сумі 42000 грн. З урахуванням складності справи, тривалістю надання правової допомоги позивачу та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт в ході судового слідства та оформлення документів; обсягом наданих адвокатом послуг та значенням справи для сторони, суд дійшов висновку, що понесені [PERSON] витрати на правничу допомогу адвоката Шевчука В.О. підлягають відшкодуванню, виходячи з обумовленого сторонами гонорару 42 000 грн.

Outcome: approved