Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-30 00:00:00

На адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою [PERSON] , поданої в її інтересах представником адвокатом Завальнюк Д.Ю., до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними договорів дарування. У позовній заяві представник позивача просить визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] від 28.12.2023 року, який укладений між [PERSON] , в інтересах якого діяла [PERSON] , та [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренком Є.С. за №3655; визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] від 15.01.2024 року, який укладений між [PERSON] та [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренком Є.С. за №117; застосувати наслідки недійсності правочинів та повернути у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Позовна заява\~обґрунтована тим,\~що 08.06.2021\~року між\~ [PERSON] та\~ [PERSON] був\~укладений договір\~позики відповідно\~до умов\~якого [PERSON] \~отримав у\~борг 80\~000\~доларів США\~та зобов`язався\~їх сплатити\~рівними платежами\~по 1\~333\~доларів США\~щомісячно до\~08.06.2026\~року.\~При цьому,\~у разі\~порушення графіку\~платежів більше\~ніж на\~2\~місяці [PERSON] \~має право\~звернутися до\~суду із\~позовом про\~стягнення всієї\~несплаченої суми.\~Загалом [PERSON] \~сплатив 2\~523,37\~євро,\~останній платіж\~був здійснений\~22.12.2021\~року.\~Залишок з\~договору позики\~складає 77\~149,75\~доларів США.\~Рішенням Приморського\~районного суду\~м.\~Одеси від\~07.11.2024,\~у справі\~№522/11137/23,\~яке набрало\~законної сили\~13.12.2024,\~задоволено позовні\~вимоги [PERSON] ,\~стягнуто із\~відповідача 77\~149,75\~доларів США.\~З`ясувалося,\~що 28.12.2023\~року,\~після відкриття\~провадження у\~справі №522/11137/23,\~ [PERSON] ,\~в інтересах\~якого діяла\~ [PERSON] ,\~подарував,\~а [PERSON] \~прийняв у\~власність квартиру\~ [ADDRESS] .\~Договір дарування\~посвідчений приватним\~нотаріусом Писаренком\~Є.С.\~за №3655. 15.01.2024\~року [PERSON] \~подарував,\~а [PERSON] \~прийняла у\~власність квартиру\~ [ADDRESS] .\~Договір дарування\~посвідчений приватним\~нотаріусом Писаренком\~Є.С.\~за №117. Зазначає,\~що вказані дії були вчинені на шкоду інтересах [PERSON] та позбавлення єдиного цінного майна за рахунок якого можливо було задовольнити вимоги кредитора. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані для розгляду судді Чорнусі Ю.В. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.03.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження на 13.05.2025. 09.05.2025\~до суд\~через підсистему\~«Електронний суд»\~від представника\~відповідача [PERSON] \~адвоката Миколюка\~А.П.\~надійшов відзив\~на позовну\~заяву,\~у якому\~він просить\~у задоволенні\~позову відмовити.\~Відзив на\~позовну заяву\~обґрунтований тим,\~що перебуваючи\~у шлюбі,\~за спільні\~кошти [PERSON] \~та [PERSON] \~придбали квартиру\~ [ADDRESS] на\~підставі Договору\~купівлі-продажу\~квартири,\~посвідченого приватним\~нотаріусом Одеського\~міського нотаріального\~округу Скопелідіс\~Т.Г.\~01\~вересня 2005\~року за\~реєстровим №\~2986,\~зареєстрованим Комунальним\~підприємством «Одеське\~міське бюро\~технічної інвентаризації\~та реєстрації\~об`єктів нерухомості»\~08.09.2005.\~Рішенням Роздільнянського\~районного суду\~2007\~року шлюб\~між [PERSON] \~та [PERSON] \~розірвано.\~Від шлюбу\~у [PERSON] \~та [PERSON] \~є спільна\~дитина -\~ [PERSON] [INFO] .\~Після розірвання\~шлюбу та\~припинення спільного\~проживання,\~ [PERSON] та\~ [PERSON] домовились,\~що [PERSON] \~не буде\~звертатися до\~суду з\~позовом про\~поділ спільного\~майна подружжя\~та про\~стягнення аліментів\~на утримання\~спільної дитини,\~а замість\~цього [PERSON] \~подарує спільно\~набуту квартиру\~спільній дитині\~-\~ [PERSON] [INFO] ,\~що він\~і зробив. [PERSON] з 2007 року в зазначеній квартирі не проживає, розходів по утримання житла не приймає, що підтверджується квитанціями про сплату комунальних послуг. Представник відповідача зазначає, що правочин про дарування квартири спільної набутої квартири [ADDRESS] , батьком, який не сплачував аліменти своїй дитині не може вважатися таким, що був вчинений для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу. 12.05.2025 до суду через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] адвоката Миколюка А.П. надійшло клопотання про долучення доказів. У підготовче засідання 13.05.2025 учасники справи не з`явились. Представник позивача адвокат Завальнюк Д.Ю. подав клопотання про відкладення розгляд справи. Розгляд справи відкладено на 02.07.2025. У підготовче засідання 02.07.2025 з`явились відповідач [PERSON] та її представник адвокат Миколюк А.П. Інші учасники справи у підготовче засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Розгляд справи відкладено на 31.07.2025. У підготовче засідання 31.07.2025 з`явились представник позивача адвокат Завальнюк Д.Ю., відповідач [PERSON] та її представник адвокат Миколюк А.П. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заяви та клопотання не подавали. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31.07.2025 закрите підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті на 24.09.2025. У судове засідання 24.09.2025 учасники справи не з`явились. Розгляд справи відкладено на 23.10.2025. У судове засідання 23.10.2025 з`явились представник позивача адвокат Завальнюк Д.Ю., відповідач [PERSON] та її представник адвокат Миколюк А.П. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у якій він зазначає, що позов не визнає, оскільки його батьки [PERSON] та [PERSON] після розірвання шлюбу домовились, що мати не буде подавати позов про розподіл майна подружжя та про стягнення аліментів, а батько подарує квартиру сину. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, відповідач [PERSON] та її представник проти задоволення позову заперечували. Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 (провадження № 61-22682св19) зазначив про те, що у разі, коли наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. На підставі ч. 1 ст. 244 ЦПК України 21.10.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 31.10.2025. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, надавши оцінку доказам, наявним у справі, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України). Згідно ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. Згідно з ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі (ч. 1 ст. 718 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття (ч. 1 ст. 722 ЦК України). Суд встановив, що 08.06.2021 [PERSON] отримав у позику від [PERSON] грошові кошти у сумі 80000,00 доларів США та зобов`язався їх сплатити рівними платежами по 1333 доларів США щомісячно до 08.06.2026 року. У разі порушення графіку платежів більше ніж на 2 місяці [PERSON] має право звернутися до суду із позовом про стягнення всієї несплаченої суми. 13.06.2023 [PERSON] звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] , у якому просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 77149,75 доларів США та судові витрати. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07.11.2024 у справі № 522/11137/23 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики задоволено. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 77149 (сімдесят сім тисяч сто сорок дев`ять),75 (сімдесят п`ять) доларів США. Рішення суду набрало законної сили 13.12.2024. Вказаним рішенням суду встановлено, що [PERSON] сплатив за договором позики 2523,37 євро, останній платіж був здійснений 22.12.2021. 22.01.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Хлєбниковим Олександром Володимировичем відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 522/11137/23, виданого 17.12.2024 Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики у розмірі 77149,75 доларів США. Як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~28.12.2023\~ [PERSON] ,\~від імені\~якого діяла\~ [PERSON] ,\~та [PERSON] \~уклали договір\~дарування,\~відповідно до\~якого [PERSON] \~безоплатно передав\~у власність\~ [PERSON] квартиру,\~розташовану за\~адресою:\~ [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренком Є.С. 28.12.2023 за реєстровим номером 3625. Згідно п. 7 договору дарування квартири за цим договором вчиняється за письмовою заявою колишньої дружини дарувальника [PERSON] . У п. 8 договору сторони узгодили, що договір є безоплатним, тому дарувальник не має права вимагати від обдаровуваного вчинення на його користь будь-яких дій майнового або немайнового характер. 28.12.2023 право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] , № відомостей про речове право 53155545, документи, подані для державної реєстрації: договір дарування, серія та номер 3625, виданий 28.12.2023, видавник: Приватний нотаріус Писаренко Є.С., Одеський міський нотаріальний округ. Під час укладення зазначеного договору представник дарувальника [PERSON] діяла на підставі довіреності, виданої 18.12.2023 у місті Мадрид Громовим Сергієм Володимировичем, якою [PERSON] уповноважена на укладення та підписання договору дарування на ім`я [PERSON] квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , без права передоручення. Належність дарувальнику нерухомого майна, що відчужується за цим договором, підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Скопелідіс Т.Г. 01.09.2005 за реєстровим № 2986, зареєстрованим Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомого майна» 08.09.2005. Тобто, зазначений правочин було вчинено відповідачами після відкриття провадження провадження у справі № 522/11137/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики. 15.01.2024 [PERSON] та [PERSON] уклали договір дарування, згідного якого [PERSON] безоплатно передав у власність, а [PERSON] прийняла у власність квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренком Є.С. 15.01.2024 за реєстровим номером 117. У п. 7 договору сторони узгодили, що договір є безоплатним, тому дарувальник не має права вимагати від обдаровуваного вчинення на його користь будь-яких дій майнового або немайнового характер. 28.12.2023 право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] , № відомостей про речове право 53155545. Таким чином, оспорювані договори дарування квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , були укладені між [PERSON] , від імені якого діяла [PERSON] , з [PERSON] від 28.12.2023, та у подальшому між [PERSON] та [PERSON] від 15.01.2024, після того, як [PERSON] припинив виконувати зобов`язання за договором позики, укладеним 08.06.2021 з [PERSON] , та після звернення [PERSON] 13.06.2023 до суду із позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики у розмірі 77149,75 доларів США. Відповідачі не заперечують, що [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] , а також що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який було розірвано 15.11.2007. В матеріалах справи відсутні докази наявності у [PERSON] іншого майна, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед позивачем, зокрема, за рахунок якого може бути виконано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07.11.2024 у справі № 522/11137/23. Твердження відповідача щодо наявності у власності [PERSON] іншого нерухомого майна не підтверджуються належними доказами. З наданої представником відповідача інформації з Реєстру нерухомості за параметром запиту «2778118651» вбачається, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про зареєстроване право власності на нерухоме майно за [PERSON] . Зазначений реєстр містить відомості лише про накладення арешту на майно приватним виконавцем Хлєбниковим О.В. Відомості про квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] містяться в невід`ємній архівній складовій Державного реєстру прав Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державний реєстр прав складається з розділів, спеціального розділу, бази даних заяв та реєстраційних справ в електронній формі. Невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав є Реєстр прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державний реєстр іпотек. Відповідно до\~п.\~3\~ч.\~3\~ст.\~10\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії. Враховуючи наведене нормативно-правове регулювання, сама по собі інформація з невід`ємної архівної складової Державного реєстру прав щодо квартири [ADDRESS] , не може бути прийнята судом у якості актуальних відомостей про наявність у власності відповідача іншого нерухомого майна, на яке може бути звернуте стягнення з метою виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07.11.2024 у справі № 522/11137/23. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У постанові від 24.07.2019 у справі № 405/1820/17, провадження № 61-2761св19 Верховний Суд виклав таку правову позицію: «Вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, Верховний Суд врахував, що: 1) відповідач відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості; 2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору; 3) майно відчужене на користь близького родича; 4) після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. На переконання Верховного Суду, сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника. Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в законодавстві України регулюються тільки в певних сферах (зокрема: у банкрутстві (стаття 20 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом»); при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; у виконавчому провадженні (частина четверта статті 9 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»). Водночас, за висновками Верховного Суду, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину.» У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05 липня 2018 у справі № 922/2878/17 зазначено, що «цивільно-правовий договір (в тому числі й договір купівлі-продажу) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення боргу, що набрало законної сили. Укладення боржником, проти якого розпочате судове провадження про стягнення боргу, договору купівлі-продажу, і в першу чергу, з тривалою відстрочкою платежу, може свідчити про його недобросовісність та зловживання правами стосовно кредитора, оскільки такий договір купівлі-продажу може порушити майнові інтереси кредитора і бути направлений саме на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які можуть хоч і не порушувати конкретних імперативних норм, але бути недобросовісними та зводитися до зловживання правом». Сукупність встановлених судом у цій справі обставин, а саме: відповідач відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості; майно відчужене на підставі безвідплатного договору; майно відчужене на користь близького родича; після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого може бути виконане рішення суду про стягнення з відповідача заборгованості, свідчить що відповідач діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення на його майно як боржника. Суд не приймає доводи відповідачів щодо мети правочину, яка за їх твердженням полягала у виконанні відповідачем аліментних зобов`язань шляхом передання у власність сина квартири, оскільки в момент вчинення оспорюваних правочинів сину відповідачів [PERSON] , виповнилось 20 років. У матеріалах справи відсутні докази невиконання [PERSON] зобов`язань з утримання дитини до досягнення нею повноліття. Посилання відповідачів на видачу у 2019 році [PERSON] довіреності на розпорядження квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , суд не може прийняти до уваги, оскільки повноваження за вказаною довіреністю щодо відчуження об`єкта нерухомого майна не були реалізовані. Окрім того, вказаною довіреністю відповідач уповноважував [PERSON] бути представником з питання укладення договору дарування на користь [PERSON] або продажем [PERSON] , що простовує твердження відповідачів про існування домовленості щодо передання квартири у власність сина у рахунок виконання аліментних зобов`язань, оскільки вказаню довіреністю надано повноваження на відчуження квартири не тільки сину, а й іншій особі. Встановлені судом обставини свідчить про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та наявність підстави для визнання недійсними правочинів. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення (п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч. 1 ст. 216 ЦК України). Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту (відновлення становища яке існувало до порушення, шляхом повернення права власності ) передбачений пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України та є ефективним для захисту порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Таким чином, вимога про відновлення становища, яке існувало до порушення шляхом повернення права власності [PERSON] на нерухоме майно, яке було відчужене на підставі оспорюваних правочинів, підлягає задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом перевірено зарахування до спеціального фонду державного бюджету судового збору за подання позовної заяви. Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню сплачений судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог - по 2912,64 гривні з кожного відповідача. З огляду на перебування судді у відпустці з 03.11.2025 до 07.11.2025 включно, з урахуванням вихідних днів, повний текст рішення складений 11.11.2025.

Outcome: approved