Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

17.09.2025 заявник, [PERSON] , звернувся до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла його мати - [PERSON] . Після смерті матері він звернувся до приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, Бас Яніни Анатоліївни, із заявою про прийняття спадщини за заповітом, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, але нотаріус повідомила, що в подальшому йому буде відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як його прізвище в ньому записано не вірно. Виправити його прізвище в заповіті не вбачається можливим, у зв`язку зі смертю спадкодавця і скористатися своїм правом на спадкування за законом, у зв`язку з неправильним написанням його прізвища не дає можливість скористатися своїм правом на спадкування, а тому єдиний спосіб вирішити дану ситуацію - це встановлення даного факту у судовому порядку. У зв`язку з даною обставиною заявник звертається до суду та просить встановити відповідний факт. Провадження у справі відкрито 03.10.2025. Заявник в судовому засіданні просив заявлені вимоги задовольнити, пояснив, що померла [PERSON] є його матір`ю. При народженні його прізвище в свідоцтві про народження було записано як « [PERSON] », але в паспорті його прізвище записано як « [PERSON] ». Коли мати складала заповіт, то секретарем виконкому Біленщинської сільської ради П`ятихатського району було записано його прізвище не відповідно до паспорту, а зі слів матері, тобто « [PERSON] », в результаті чого він не може скористатися своїм правом на спадкування. Заінтересована особа в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є сином заявника, а померла [PERSON] є його бабуся. Йому відомо, що після смерті бабусі батько хотів отримати спадщину, але були розбіжності в написанні прізвища. В заповіті зазначено прізвище « [PERSON] », а в паспорті тата зазначено « [PERSON] ». Вони всі є з прізвищем « [PERSON] », а бабуся « [PERSON] ». Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що заявник є її свекром. Їй відомо, що у свекра прізвище « [PERSON] », а померла є його матір`ю, в заповіті була помилка, неправильно записано його прізвище. Суд, вислухавши пояснення заявника, показання свідків, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і об`єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла мати заявника - [PERSON] , про що в книзі реєстрації смертей Вільногірського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) був зроблений відповідний актовий запис під № 573 та видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Згідно заповіту, складеного 24 листопада 2017 року [PERSON] , [INFO] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, а саме належну їй земельну частку/пай розміром 10,120 га, державний акт IV-ДП № 001501, заповіла в рівних частинах: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , вказавши прізвище заявника « [PERSON] ». Відповідно до наявної в матеріалах справи копії паспорта заявника серії [NUMBER] , виданого Верхньодніпровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 21 жовтня 2002 року його прізвище - « [PERSON] ». З наданої копії свідоцтва про народження заявника вбачається, що його прізвище записано як « [PERSON] », батько - « [PERSON] », мати - « [PERSON] » російської мовою. Після смерті матері, [PERSON] , заявник звернувся до приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, Бас Яніни Анатоліївни, із заявою про прийняття спадщини за заповітом, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 82413804 від 03.09.2025, але нотаріус повідомила, що в подальшому йому буде відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як його прізвище в ньому записано не вірно, тому йому необхідно звернутися до суду із встановлення факту родинних відносин. Згідно з ч. 1ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Статтею 315 ЦПК України визначено, які категорії справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, підлягають розгляду в порядку окремого провадження. Пунктом 1 ч.1 вказаної статті передбачено встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. За змістом ч.2 цієї статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Відповідно до роз`яснень, викладених в інформаційному листі Верховного Суду України від 19 червня 2013 року щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в графі «Встановлення факту родинних відносин між фізичними особами» факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Родинні відносини (споріднення) (у теорії права) - кровний зв`язок між людьми, з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника). Виходячи з вимог діючого ЦК України поняттями "родичі", "родинні стосунки" охоплюється коло осіб, які пов`язані між собою певним ступенем споріднення. Такими особами можуть бути близькі родичі за походженням, зокрема, батьки, діти, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, брат та сестра (повнорідні і неповнорідні), двоюрідні брати та сестри, тітка, дядько, племінниця, племінник. Усиновлений та усиновлювач прирівнюються до родичів за походженням. Законодавство України не встановлює вичерпного переліку документів, які підтверджують родинні стосунки, а тому вони визначаються в кожному випадку окремо, в залежності від ступеня їх споріднення. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми доказами є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що надані письмові докази у сукупності із показаннями свідків дозволяють стверджувати, що [PERSON] , яка померла [INFO] є матір`ю заявника. Встановлення факту родинних відносин для заявника має юридичне значення, оскільки дозволяє йому реалізувати його законні права на отримання спадщини. Суд вважає, що факти, які просить встановити заявник, є юридичними, оскільки від їх встановлення залежить виникнення особистих прав заявника, чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з наступним вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе. З метою усунення обставин, які перешкоджають заявнику отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину та оцінюючи зібрані докази по справі в їх сукупності, суд доходить висновку, що заява підлягає задоволенню. У зв`язку з тим, що заявник на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, то судовий збір у розмірі 605, 60 грн. необхідно віднести на рахунок держави.

Outcome: approved