Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [INFO] у [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 19.05.2023 Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (повторно). \~ \~ \~ \~Рішенням Центрально-Міського\~районного суду\~м.\~Кривого від\~18.05.2017\~у справі\~№ 216/4276/16-ц\~вирішено стягувати\~з [PERSON] ,\~аліменти на\~утримання дитини\~на користь\~ [PERSON] ,\~у вигляді\~1/4\~частини від\~усіх видів\~заробітку (доходу)щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.09.2016 року. \~ \~ \~ \~ [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] , [INFO] , з 21.12.2021, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим 21.12.2021 Металургійним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). \~ \~ \~ \~У позивача [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , народилось двоє дітей син [PERSON] , [INFO] ,\~що підтверджується\~свідоцтвом пронародження серія [NUMBER] , виданим 19.05.2023 Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (повторно), та син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] , виданим 17.05.2023 у місті Щецин, Республіка Польща. \~ \~ \~ \~ [PERSON] , [INFO] , є дитиною з інвалідністю, що підтверджується посвідченням серія [NUMBER] ; повідомленням про надання [PERSON] державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю; корінцем медичного висновку №372 про дитину (підлітка) інваліда з дитинства в віці до 18 років від 07.11.2023; формою індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда, що видається лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів; довідкою № 1390 від 07.11.2023 про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді. \~ \~ \~ \~З довідки виданої ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 08.01.2024 року вбачається, що [PERSON] , знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до виповнення нею 6 річного віку з 12 січня 2024 року по 07 листопада 2024 року. \~ \~ \~ \~Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, який надано до суду 19 травня 2025 року вбачається, що у [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів та становить 178945,19 грн. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2ст.51 Конституцією України,є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно роз`яснень викладених у п. 23Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно дост.8 Закону України «Про охорону дитинства»,кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідност.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно дост.141 СК Українимати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ізст.180 СК Українибатьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно дост.197 СК Україниз урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами; за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до п.22 Постанови Пленуму\~Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 рокусуд у випадках, передбаченихст.197 СК України,може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. На думку суду, в даному випадку відсутні виключні істотні обставини, які унеможливлюють виконання зобовязання і дають право звільнити особу від сплати заборгованості по аліментам. Посилання позивача на наявність іншої сім`ї і дітей, відсутність доходу у новому шлюбі є підставами для перегляду стягнутого розміру аліментів , а не для звільнення від заборгованості по сплаті аліментів відповідно до приписів ст. 197 СК України, оскільки позивачем не доведено, що заборгованість по аліментам виникла у останнього у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення, як це передбачено у\~статті 197 СК України. Крім того, наявність на утриманні дитини з інвалідністю до 18-ти років не може бути підставою для звільнення від обов`язку утримувати інших дітей. Таким чином, з врахуванням обставин, що мають істотне значення, якими в даному випадку суд вважає інтереси та потреби неповнолітнньої дитини, зумовлені її розвитком та станом здоров`я, беручи до уваги те, що утримувати неповнолітню дитину є обов`язком як матері, так і батька, виходячи з інтересів дітини, які є більш важливими за інші обставини, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог про звільнення від сплати заборгованості, у зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити. Також, суд зазначає, що згідно практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: dismissed