Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

Позиції учасників справи. Позивач ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за: -Кредитним договором №12729-05/2024 в розмірі 33 550 грн.; -Договором позики № 7366582 в розмірі 67 500 грн., а всього у розмірі 101 050 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 08.05.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено кредитний договір №12729-05/2024. 19.09.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та позивачем укладено Договір факторингу №19092024, відповідно до умов якого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, в тому числі до відповідача. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №19092024 від 19.09.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до відповідача в сумі 33 550 грн., з яких: 11 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 19 800 грн. - сума заборгованості за відсотками, 2 750 грн. - сума заборгованості по штрафних санкціях. Також, 07.05.2024 між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] було укладено договір позики № 7366582. 11.01.2024 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №11-01/2024, за умовами якого ТОВ «МАНІФОЮ» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі до відповідача, на загальну суму 67 500 грн., з яких: 25 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 30 000 грн. - сума заборгованості за користування позикою, 12 500 грн. - сума заборгованості за процентами на прострочену позику. Процесуальні дії та рішення суду. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. від 05 травня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, при цьому прохальна частина позовної заяви містить вимогу про проведення судового засідання за відсутності позивача. Відповідачка в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що зі сторони позивача не надходило заперечень щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до наступного висновку. Фактичні обставини справи. Встановлено, що 08.05.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено кредитний договір №12729-05/2024. 19.09.2024 між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та позивачем укладено Договір факторингу №19092024, відповідно до умов якого ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, в тому числі до відповідача. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №19092024 від 19.09.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до відповідача в сумі 33 550 грн., з яких: 11 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 19 800 грн. - сума заборгованості за відсотками, 2 750 грн. - сума заборгованості по штрафних санкціях. 07.05.2024 між ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] було укладено договір позики № 7366582. 11.01.2024 між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу №11-01/2024, за умовами якого ТОВ «МАНІФОЮ» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі до відповідача, на загальну суму 67 500 грн., з яких: 25 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 30 000 грн. - сума заборгованості за користування позикою, 12 500 грн. - сума заборгованості за процентами на прострочену позику. У відповідності до прохальної частини позовної заяви, позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором №12729-05/2024 від 08.05.2024 в розмірі 33 550 грн., та за Договором позики № 7366582 від 07.05.2024 в розмірі 67 500 грн. Разом з тим, позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» не було надано жодного первинного документу, який би засвідчив, що відповідачу на підставі кредитного договору №12729-05/2024 від 08.05.2024 та договору позики № № 7366582 від 07.05.2024 було перераховано грошові кошти у розмірах, зазначених позивачем в позовній заяві. Позиція суду та оцінки аргументів сторін. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму або не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів. На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Слід зазначити, що належним, допустимим і достовірним доказом заборгованості за договором позики (кредиту) - первинним документом - є не наданий позивачем розрахунок заборгованості, який він здійснив на власний розсуд, і який не може перевірити суд без первинних документів. Такий статус первинного документу має саме виписка по рахунку, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12 квітня 2012 року, тому саме вона є належним доказом при вирішенні спору про стягнення заборгованості за кредитним договором або інші докази, що підтверджують надання (перерахування) коштів відповідачу. При цьому, особові рахунки та виписки з них обов`язково мають складатися на паперових та/або електронних носіях. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (п. 57, п. 59, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75). Верховний Суд у постановах від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18 та від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц дійшов таких висновків: «Доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, є первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України від 16.07.1999 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». У постанові Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 910/3105/21, також зазначено: «Розрахунок заборгованості самостійно, за відсутності первинних документів, не може вважатися доказом, який підтверджує суму видачі банком кредиту позичальнику, суми траншів кредиту, дату коли саме та яка сума кредитних коштів була повернута позичальником банку за відображеним у ньому періодом і як наслідок загальну суму боргу». При цьому варто зауважити, що позивачем не надано належних доказів, які підтверджують факт наявності заборгованості, а також достовірних доказів, що підтверджують її розмір, а саме - первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19). Суд приходить до висновку про те, що розрахунки заборгованості за кредитним договором №12729-05/2024 від 08.05.2024 та договору позики № 7366582 від 07.05.2024, які надано позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначені розрахунки із зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Отже, позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» не надано належних доказів та не доведено факту перерахування кредитних коштів відповідачу на виконання умов кредитного договору №12729-05/2024 від 08.05.2024 та договору позики № № 7366582 від 07.05.2024, та фактичного користування відповідачем кредитними коштами, а відтак підстави для стягнення на користь позивача заборгованості у заявленому в позові розмірі відсутні. Щодо розподілу судових витрат. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed