Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

10 червня 2025 року представник Страх В.О. звернувся до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини та просив суд визначити додатковий строк в три місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили, достатній для подачі [PERSON] заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась зі смертю [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з 2/3 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . За життя померлий заповіту не склав, інших родичів, крім відповідача, у померлого немає. Відповідач є рідним сином померлого та прийняв спадщину у встановлений законом строк. Після смерті батька позивач є спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, однак, з об`єктивних причин не зміг подати заяву до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. 21 травня 2025 року позивач звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом йому було відмовлено через пропуск строку для прийняття спадщини., у зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ст. ст. 1216, 1218, 1261, 1272 ЦК України, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 травня 2025 року матеріали вказаної позовної заяви надіслано за підсудністю до Металургійного районного суду міста Кривого Рогу. (а.с. 16) Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 10 червня 2025 року, вказана справа надійшла до провадження судді Вікторович Н.Ю. (а.с. 20) Ухвалою суду від 11 червня 2025 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами загального позовного провадження. (а.с. 21) Ухвалою від 06 жовтня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. (а.с. 66) Позивач в судовому засіданні присутній не був, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, 03 листопада 2025 року поза межами судового засідання на адресу суду від представника позивача Страх В.О. надійшла заява в якій останній просив суд проводити розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає та просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні присутній не був, поза межами судового засідання, 05 листопада 2025 року через канцелярію суду надійшла заява, в якій [PERSON] просив суд проводити розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Частиною 1 статті 13\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] яке видано повторно 08.01.2025 року, [INFO] народився [PERSON] , про що Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області08 лютого 1971 року складено відповідний актовий запис №237, батьками [PERSON] зазначені: батько [PERSON] , мати [PERSON] . (а.с. 14) [INFO] народився [PERSON] , про що Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Кривого Рогу 31 березня 1977 року складено запис №389, батьками [PERSON] зазначені: батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 31.03.1977. (а.с. 39) З вказаного вбачається, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є рідними братами. [INFO] [PERSON] помер, про що Криворізьким відділом державної реєстрації актів цивільного у Криворізькому району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 21 вересня 2024 року складено відповідний актовий запис №1947, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21.09.2024 року. (а.с. 40 ) Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 травня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Другої Криворізької державної нотаріальної контори Тімошина О.В. та зареєстровано в реєстрі за №2186, спадкоємцем 1/3 частки майна гр. [PERSON] , яка померла [INFO] , є її чоловік [PERSON] , спадкове майно на яке в указаній частині видано це свідоцтво, складається з права на 3/4 частини домоволодіння, яке розташоване у [ADDRESS] . (а.с. 8) Відповідно до копії спадкової справи №39/2024, яка надійшла на виконання ухвали суду від 11 червня 2025 року, вбачається, що 11 грудня 2024 року до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Янковської О.І. звернувся [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . (а.с. 35) 21 травня 2025 року до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Янковської О.І. звернувся [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . (а.с. 48) Постановою приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Янковської О.І. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21 травня 2025 року, відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/8 частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що він пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини, згідно ст. 1270 ЦКУ. Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Статтями 1216-1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. ст. 1220-1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно із ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30. 05. 2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідач по справі є спадкоємцем після смерті [PERSON] який у встановлений шестимісячний строк звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак, матеріали спадкової справи не містять заяви [PERSON] про надання згоди на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Звертаючись до суду з вказаним позовом, представник позивача вказував, що причиною пропуску строку на звернення до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини є важка моральна травма, яку позивач переніс у зв`язку з втратою рідної людини, що потягло за собою погіршення стану його здоров`я. Суд не може оцінювати моральні страждання позивача, які він міг зазнати у зв`язку з втратою близької людини, проте, пропущений ним строк на подання заяви про прийняття спадщини не є значним та складає два місяці. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 76 ЦПК України докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне визнати причини пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини спадкоємцем поважною, та позов задовольнити і визначити позивачу додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцево дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику справах про спадкування" роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Позивач в іншому порядку, ніж судовий, не може захистити свої права на прийняття спадщини, а завданням судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд та вирішення цивільної справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів фізичних осіб. Постановлення рішення про задоволення позову є забезпеченням права позивача на справедливий суд відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , що гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272\~ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 1320цс17. Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності держав дотримуватися принципу «якості законів» при їх прийнятті або зміні. Зокрема, у своєму рішенні у справі «Сєрков проти України» ЄСПЛ зазначив, що якість законодавства передбачає доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні законодавство; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводить до його суперечливого тлумачення, в тому числі судом, має наслідком порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону». У справі «Новік проти України» ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц, від 01 червня 2020 року у справі № 185/777/17. Встановивши наведені обставини,

Outcome: approved