Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

представник ТОВ "ФК "Ейс" звернувся до Криворізького районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 00-9772488 від 17.05.2024 у розмірі 11086 грн, а також понесених судових витрат. Позов мотивовано тим, що 17.05.2024 ТОВ "Макс кредит" та відповідач уклали договір кредитної лінії № 00-9772488 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відразу після вчинених дій відповідача, 17.05.2024 ТОВ "Макс кредит" перерахувало грошові кошти в сумі 5000 грн на банківську картку відповідача № [NUMBER]. Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі. 25 листопада 2014 року ТОВ "Макс кредит" та ТОВ "ФК "ЕЙС" (надалі - позивачем) було укладено договір факторингу № 25112024-МК/Ейс, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-9772488. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ "ФК "Ейс" за кредитним договором № 00-9772488у розмірі 13586 грн, з яких: 5500 грн - сума заборгованості по кредиту; 5586 грн - сума заборгованості за відсотками; 2500 грн - штрафні санкції. При цьому позивач не заявляє вимог щодо стягнення штрафних санкцій у зв`язку з чим загальна сума заявлених вимог становить 11086 грн. Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 25.06.2025 дану цивільну справу було передано до Широківського районного суду Дніпропетровської області за територіальною підсудністю. Ухвалою Широківського районного суду Дніпропетровської області від 16.09.2025 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився. В позовній заяві було заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, у разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач до суду повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, зокрема шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, про причини своєї неявки не повідомив. Від представниці відповідача - адвокатки Зачепіло З.Я. 03.07.2025 у Криворізький районний суд Дніпропетровської області надійшов відзив на позов, у якому просить відмовити в позові мотивуючи тим, що про відступлення права вимоги відповідача не повідомлялося і останньому про таке не відомо, копія договору не містить підпису відповідача, відсутні докази перерахування кредитних коштів для [PERSON] , зокрема на підставі договору № 00-9772488 від 17.05.2024, відсутній належний розрахунок щодо нарахування відсотків, а наданий позивачем є одностороннім арифметичним розрахунком, підготовленим працівниками позивача та не є первинним бухгалтерським документом. Окрім того, просить зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу з 7000 грн до 3000 грн, вказуючи, що даний спір є незначної складності, такий розмір витрат є непропорційним, а відтак підлягає зменшенню. Суд у зв`язку з вищевикладеним зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України"). Суд, враховуючи ту обставину, що позивачу та відповідачу були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити відповідне рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 17 травня 2024 року [PERSON] уклав із Товариством з обмеженою відповідальністю "Макс кредит" договір кредитної лінії № 00-9772488, згідно з умовами якого кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредитного ліміту (сума кредиту) складає 5000 грн, тип кредиту - кредитна лінія, строк кредитної лінії - 360 календарних днів, дата повернення кредиту - 12.05.2025. Стандартна процента ставка складає 1,47% від суми Кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах Строку дії кредитної лінії. Кредитодавець одноразово нараховує Комісію за надання кредиту у розмірі 10,00% від суми Кредиту, що складає: 500 грн. Денна процентна ставка за цим Договором при застосуванні Стандартної процентної ставки та Комісії (у разі її наявності) дорівнює 1.5%. Згідно з довідкою про ідентифікацію Товариство з обмеженою відповідальністю "Макс кредит", [PERSON] підписав договір аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора 93057, який було відправлено 17.05.2024 на номер телефону [NUMBER] . Відповідно до інформаційної довідки наданої Товариством з обмеженою відповідальністю "Платежі онлайн" на виконання кредитного договору № 00-9772488від 17.05.2024 через платіжний сервіс "Platon" 17.05.2024 було проведено успішну транзакцію № 41592-76914-41574 сумою 5000 грн на карту № [NUMBER]. 25 листопада 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Макс кредит" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" було укладено договір факторингу № 25112024-МК/Ейс, у відповідності до умов якого, Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 00-9772488. Згідно з реєстром боржників до договору факторингу № 25112024-МК/Ейсзаборгованость [PERSON] становить 13586 грн, з яких: 5500 грн - сума заборгованості по кредиту; 5586 грн - сума заборгованості за відсотками; 2500 грн - штрафні санкції. При цьому, ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" не заявляє вимог щодо стягнення штрафних санкцій у зв`язку з чим загальна сума заявлених вимог становить 11086 грн. Як вбачається з відповіді АТ КБ "ПриватБанк" № 20.1.0.0.0/7-251016/23775 від 22.10.2025 (а.с.125-126), на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] . Номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій за вищевказаною платіжною картою [NUMBER] був/є фінансовим, вказаний номер телефону знаходиться в анкетних даних [PERSON] . Згідно виписки за договором № б/н за період 17.05.2024 - 22.05.2024 по рахунку № [NUMBER] було зарахування коштів на суму 5000 грн від 17.05.2024, якими [PERSON] розпоряджався шляхом здійснення фінансових операцій. При вирішенні спору суд керується такими нормами права. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням (ст. 610 ЦК України). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, якою регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію", електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор, відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 вищевказаного Закону, - це одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ч. 3, 4, 6 ст. 11 вищевказаного Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Частиною 12 ст. 11 Закону визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції, так якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Аналізуючи положення вищевказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору кредитної лінії № 00-9772488 від 17.05.2024, його було укладено в електронному вигляді за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним Закону України "Про електронну комерцію". При цьому, досліджені у судовому засіданні матеріали справи, зокрема копія договору кредитної лінії від 17.05.2024 між ТОВ "Макс кредит" та [PERSON] , зокрема п. 1.2 договору, довідки про ідетифікацію ТОВ "Макс кредит", інформаційної довідки наданої ТОВ "Платежі онлайн", відповіді АТ КБ "ПриватБанк" № 20.1.0.0.0/7-251016/23775 від 22.10.2025, як окрема, так і в своїй сукупності підтверджують належне укладення договору та на підставі такого отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 5000 грн. Окремо, відповідач зобов`язався оплатити одноразову комісію у розмірі 500 грн за п. 1.6 даного договору. Разом з тим, строк кредитування визначений у п. 1.3 договору кредитної лінії від 17.05.2024 та становить 360 календарних днів, а відповідач зобов`язаний повернути такий до 12.05.2025 включно, що вказано у п. 3.4 цього договору. За фактичне користування кредитними коштами відповідач взяв на себе обов`язок сплачувати проценти у розмірі 1,47 % - п 1.4-1.9 цього договору. Суд вказує, що згідно розрахунку заборгованості, ТОВ "Макс кредит" нараховував відсотки за користування кредитом у розмірі 5000 грн в період з 17.05.2024 по 31.07.2025, а в загальному 76 днів, а відтак 5000 грн * 1,47% * 76 = 5586 грн, що відповідає розміру, вказаному у розрахунку та відповідає дослідженій у судовому засіданні виписці по рахунку відповідача, що є первинним бухгалтерським документом. Отже, матеріали справи містять достатньо доказів, із яких вбачається, що 17.05.2024 між ТОВ "Макс кредит" та [PERSON] був укладений договір кредитної лінії № 00-9772488 в електронній формі, умови якого первісним кредитором були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк тіло кредиту у розмірі 5000 грн та 500 грн одноразової комісії не повернув, та відсотки за користування кредитом у розмірі 5586 грн не сплатив, при цьому не знайшли свого підтвердження доводи відповідача щодо того, що ним не підписано такий договір, не перераховувалися кошти, а розрахунок не відповідає дійсності. За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, враховуючи положення вказаних статей, досліджені матеріали справи, зокрема договір факторингу № 25112024-МК/Ейс від 25.11.2024, укладений між ТОВ "Макс кредит" та ТОВ "ФК "Ейс", реєстру боржників до договору факторингу №25112024-МК/Ейс, ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем [PERSON] , разом з тим, доводи відповідача про неповідомлення останнього щодо зміни кредитора не впливають на укладення такого, а несуть негативні наслідки для нового кредитора у виді виконання боржником зобов`язання перед першим кредитором, що, однак, не має будь-яких наслідків для відповідача. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності . Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 5000 грн і у нього виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, зазначеними в кредитному договорі. Крім того, відповідач не надав суду доказів, які спростували б розмір заборгованості по відсотках 5586 грн, а надані позивачем розрахунки перевірені судом у засіданні та відповідають умовам кредитного договору. Однак, позивач вказує про заборгованість по кредиту у розмірі 5500 грн, при цьому судом встановлено, що тіло кредиту становить 5000 грн, разом з тим, саме з цієї суми нараховувалися узгоджені кредитним договором відсотки, а відтак саме така сума кредиту підлягає стягненню з відповідача. Позивач не ставить вимогу про стягнення 500 грн одноразово нарахованої комісії, що має окрему правову підставу, тому суд не повноважний на стягнення такої, враховуючи принцип диспозитивності. За таких обставин, суд дійшов висновку, що сума заборгованості [PERSON] перед позивачем становить 5000 грн сума кредиту + 5586 грн % від суми кредиту = 10586 грн та вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ "Фінансова компанія "Ейс", а позов підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується наступним. Згідно із ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Судом встановлено, що понесені ТОВ "Фінансова компанія "Ейс" витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн, підтверджуються матеріалами справи, а саме: договором про надання правничої допомоги № 07/04/25-02 від 07.04.2025, додатковою угодою № 36 від 07.04.2025 до договору про надання правничої допомоги №07/04/2025; актом прийому-передачі наданих послуг від 15.05.2025. Враховуючи наведене, а також заперечення відповідача, суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, яка становить 11086 грн, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, враховуючи заперечення щодо таких витрат від відповідача, пропорційності, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн не підлягають стягненню з відповідача, повинні бути зменшені до 3000 грн, як про це просив відповідач. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті № 15307 від 11.06.2025 року. Виходячи з вищенаведеного, зважаючи, що задоволено позов частково у розмірі 10586 грн, стягненню з відповідача підлягають 10586/11086*2422,40=2313,15 грн судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн, що разом становить 5313,15 грн.

Outcome: partial