Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Стефанюк М.М., до Головного управління ДПС в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Підприємства з іноземними інвестиціями «Міханіки Україна», про звільнення з податкової застави нерухомого майна та зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.10.2012 року між Підприємством з іноземними інвестиціями «Механіки Україна» та [PERSON] був укладений договір купівлі продажу №02/10/2012. Відповідно умов договору Підприємство з іноземними інвестиціями «Механіки Україна» продало, а [PERSON] купив у тому числі нежитлові приміщення (місця для стоянки автомобілів нежитлові приміщення) №83, яке розташована за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі №522/14387/16-ц від 06.10.2016 року, яке набрало законної сили 18.10.2016 року, постановлено визнати дійсним договір купівлі-продажу №02/10/2012 року, предметом якого у тому числі є нежитлові приміщення (місця для стоянки автомобілів нежитлові приміщення) №83, яке розташована за адресою: [ADDRESS] . Згадане Рішення суду було надане стороною [PERSON] . Під час реєстрації вказаного місця для стоянки автомобілів нежитлового приміщення №83, яке розташована за адресою: [ADDRESS] [PERSON] стало відомо про накладення обтяження, а саме: податкова застава, номер запису про обтяження: 37810790 (спеціальний розділ), дата та час державної реєстрації: 18.08.2020 року о 10:05:19, реєстраційний номер майна 21773040. Представник [PERSON] адвокат Стефанюк М.М. звертався до Головного управління ДПС в Одеській області із адвокатськими запитами щодо надання документів та повідомлення чи включене паркомісце №83 за адресою: [ADDRESS] у будь-яку податкову заставу; повідомлення та надання підтверджуючих документи підстави виникнення податкової застави паркомісця №83 за адресою: [ADDRESS] та надав копії підтверджуючих документів. Проте Головне управління ДПС в Одеській області не виконало вимоги адвокатського запиту, не надало ані пояснень, ані документів, а тому [PERSON] змушений захищати свої порушені права на користування, володіння та розпорядження майном у судовому порядку. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31.03.2025 року постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі за позовом [PERSON] до Головного управління ДПС в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Підприємства з іноземними інвестиціями «Міханіки Україна», про звільнення з податкової застави нерухомого майна. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче засідання. 18.04.2025 року Відповідачем був поданий до суду Відзив на позовну заяву. У поданому Відзиві на позовну заяву Головне управління ДПС в Одеській області зазначає, що Відповідно до п. 93.1 ст. 93 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами і доповненнями, надалі ПК Україна) майно платника податків звільняється з податкової застави з дня: отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу та/або розстрочених (відстрочених) грошових зобов`язань та процентів за користування розстроченням (відстроченням) в установленому законодавством порядку; визнання податкового боргу безнадійним; набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства; отримання платником податків внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження або в інших випадках, передбачених статтею 55 ПК України, рішення відповідного органу про визнання протиправними та/або скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання; отримання платником податків згоди контролюючого органу на відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, відповідно до статті 92 ПК України. Відповідно до п. 93.2 ст. 93 ПК України підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених пунктом 93.1 вищезазначеної статті. Враховуючи викладене, що станом на 16.04.2025 року не відбулась жодна з подій, передбачена п. 93.1 ст. 93 ПК України, у Головного управління ДПС в Одеській області відсутні правові підстави для звільнення з податкової застави зазначеного майна з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Платник податків має право на нерозголошення контролюючим органом (посадовими особами) відомостей про такого платника без його письмової згоди та відомостей, що становлять конфіденційну інформацію, державну, комерційну чи банківську таємницю та стали відомі під час виконання посадовими особами службових обов`язків, крім випадків коли це прямо передбачено законами (п.п. 17.1.9 п. 17.1 ст. 17 ПКУ). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Головним управлінням ДПС в Одеській області проведено державну реєстрацію обтяження речових прав на паркомісце № 83, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За платником податків [PERSON] не зареєстровано право власності на вищезазначений об`єкт нерухомого майна у Головного управління ДПС в Одеській області. Головне управління ДПС в Одеській області просило суд у Відзиві на позовну заяву відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.08.2025 року постановлено закрити підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до Головного управління ДПС в Одеській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Підприємства з іноземними інвестиціями «Міханіки Україна», про звільнення з податкової застави нерухомого майна та призначено справу до судового розгляду по суті на 13 серпня 2025 року о 11 годині 15 хвилин у приміщенні суду за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 33, зал № 207. У судове засідання сторони справи не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи, повідомленні належним чином. Від представника Позивача надійшла заява про проведення судового засідання без присутності Позивача та його представника. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Судом встановлено,\~що 01.10.2012 року між Підприємством з іноземними інвестиціями «Механіки Україна» та [PERSON] був укладений договір купівлі продажу №02/10/2012. Відповідно умов договору Підприємство з іноземними інвестиціями «Механіки Україна» продало, а [PERSON] купив у тому числі нежитлові приміщення (місця для стоянки автомобілів нежитлові приміщення) №83, яке розташована за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі №522/14387/16-ц від 06.10.2016 року, яке набрало законної сили 18.10.2016 року, постановлено визнати дійсним договір купівлі-продажу №02/10/2012 року, предметом якого у тому числі є нежитлові приміщення (місця для стоянки автомобілів нежитлові приміщення) №83, яке розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивач не зміг скористатися правом на власне майно, а саме: реєстрації вказаного місця для стоянки автомобілів нежитлового приміщення №83, яке розташована за адресою: [ADDRESS] , оскільки Відповідачем накладено обтяження, а саме: податкова застава, номер запису про обтяження: 37810790 (спеціальний розділ), дата та час державної реєстрації: 18.08.2020 року о 10:05:19, реєстраційний номер майна 21773040 в рамках стягнення із Третьої особи податкового боргу. Позивачем обраний належний спосіб захисту. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до вимог ч. ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до частини другої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Згідно з правовим висновком, що міститься у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц, преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Згідно з частинами першою, другою статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частинами першою, другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 321 ЦК України). Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до пункту14.1.155 статті 14 ПК України податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом. У разі невиконання платником податків грошового зобов`язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави. У статті 93 ПК України визначено підстави звільнення майна з податкової застави. Вирішуючи спір по суті пред`явлених позовних вимог, судом встановлено, що позивач є власником майна, яке знаходиться у податковій заставі через наявність податкового боргу у попереднього власника. Існуюча податкова застава перешкоджає позивачу розпоряджатися власним майном, а отже порушує його право власності. Спірне майно було придбано за договором купівлі-продажу від 01.10.2012 р., який визнано дійсним рішенням суду від 06.10.2016, та яке набрало законної сили 18.10.2016 року. Водночас податкова застава поширюється виключно на майно платника податків, який має податковий борг, у той час, як позивач - власник майна, не замінює Підприємства з іноземними інвестиціями «Міханіки Україна» у правовідносинах щодо погашення заборгованості зі сплати податків. Посилання відповідача на статтю 93 ПК України, суд відхиляє, оскільки ці положення ПК України встановлюють підстави лише для звільнення з податкової застави майна боржника, яким не є позивач у даній справі. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. З урахуванням наведених норм закону, суд вважає вірним обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав, та враховуючи наявність підстав позов необхідно задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved