Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

Позивачки [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із зазначеним позовом, покликаються на те, що житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що по [ADDRESS] відносився до суспільної групи «колгоспний двір» та станом з 01.04.1988 року по 15.04.1991 року головою такого був [PERSON] , [INFO] , а членами такого [PERSON] , [INFO] (дружина), [PERSON] , [INFO] (син), [PERSON] , [INFO] (невістка), [PERSON] , [INFO] (внук) та [PERSON] , [INFO] (внука). Виходячи із принципу рівності часток у майні колгоспного двору, кожен із даних осіб володіли станом на 15.04.1991р. часткою у розмірі по 1/6 у такому майні. Вказують, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі на 1/6 частку у майні колгоспного двору. Ствердили, що після смерті [PERSON] спадщину прийняв її ( [PERSON] ) чоловік [PERSON] , успадкувавши при цьому 1/6 частки у спадковому майні. Факт прийняття ним спадщини стверджується тим, що такий вступив в управління спадковим майном (доглядав за житловим будинком, проводив поточні ремонти, обробляв земельну ділянку, сплачував комунальні платежі). З огляду на що вважають, що [PERSON] частка у спірному житловому будинку збільшилась і становить 1/3 частини (1/6 частки, як члена колгоспного двору + 1/6 частки, яку успадкував після смерті дружини [PERSON] ) спірного будинковолодіння. Зазначають, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі на 1/3 частку у майні колгоспного двору. Ствердили, що після смерті [PERSON] спадщину прийняв його ( [PERSON] ) син [PERSON] , який звернувшись в Мостиську державну нотаріальну контору отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. З огляду на що вважають, що [PERSON] частка у спірному житловому будинку збільшилась і становить 1/2 частини: (1/6 частки, як члена колгоспного двору + 1/3 частки, яку успадкував після смерті батька [PERSON] ) спірного будинковолодіння. Стверджують, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі на 1/6 частку у майні колгоспного двору. Ствердили, що після смерті [PERSON] спадщину прийняли її чоловік [PERSON] та син [PERSON] . Факт прийняття ними спадщини стверджується спільним проживанням разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини та протягом встановленого строку не заявили про відмову від прийняття спадщини. З огляду на що вважають, що частки [PERSON] та [PERSON] у спірному житловому будинку збільшились і становлять: у [PERSON] 7/12 частини: (1/6 частки, як члена колгоспного двору + 1/3 частки, яку успадкував після смерті батька [PERSON] + 1/12 частки, яку успадкував після смерті дружини [PERSON] ) та у [PERSON] 1/4 частини (1/6 частки, як члена колгоспного двору + 1/12 частки, яку успадкував після смерті матері [PERSON] ) спірного будинковолодіння. Зазначають, що [INFO] помер [PERSON] , який за життя всім своїм майном розпорядився, склавши заповіт на них (позивачок) користь, які прийняли дану спадщину. Факт прийняття ними спадщини стверджується поданими до нотаріуса заявами про прийняття спадщини. З огляду на що вважають, що половину належної спадкодавцю [PERSON] 7/12 частки спірного будинковолодіння, а саме 7/24 частки успадкувала позивачка [PERSON] , в результаті чого її ( [PERSON] ) частка у спірному житловому будинку збільшилась і становить 11/24 частини: (1/6 частки, як члена колгоспного двору + 7/24 частки, яку успадкувала після смерті батька [PERSON] ) спірного будинковолодіння, а іншу половину належної спадкодавцю [PERSON] 7/12 частки спірного будинковолодіння, а саме 7/24 частки такого успадкувала позивачка [PERSON] . Вказують, що [INFO] помер брат позивачок [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на 1/4 частку у майні колгоспного двору. Ствердили, що після смерті [PERSON] спадщину прийняла позивачка [PERSON] , успадкувавши при цьому 1/4 частки будинковолодіння. Факт прийняття нею спадщини стверджується поданою до нотаріуса заявою про прийняття спадщини. З огляду на що вважають, що [PERSON] частка у спірному житловому будинку збільшились і становить 17/24 частини: (1/6 частки, як члена колгоспного двору + 7/24 частки, яку успадкувала після смерті батька [PERSON] + 1/4 частки, яку успадкувала після смерті брата [PERSON] ) спірного будинковолодіння. Стверджують, що відсутність належних правовстановлюючих документів на майно колгоспного двору створює складнощі в належному оформленні їхніх (позивачок) прав власників, а тому просять суд визнати за позивачкою [PERSON] право власності на 17/24 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а за позивачкою [PERSON] право власності на 7/24 частки такого. Ухвалою судді від 02.09.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь). Позивачки [PERSON] та [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилися, а подали через канцелярію суду заяви, в яких зазначили, що підтримують свої позовні вимоги в повному обсязі, просять їх задовольнити та розглядати справу без їх участі. Представник відповідача Мостиської міської ради Яворівського району Львівської області в підготовче судове засідання не з`явився, проте через канцелярію суду подав заяву, в якій зазначив, що він визнає позовні вимоги, пред`явлені позивачами та просить розглядати дану цивільну справу у його (представника) відсутності. Третя особа - приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С. в судове засідання не з`явився, проте подав копії сторінок спадкової справи №293/2024 заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а також інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №82932137 від 17.10.2025 року та просив розглядати справу у його відсутності. Третя особа - виконуюча обов`язки завідувача Мостиської державної нотаріальної контори Львівської області Шаравара В.В. в судове засідання не з`явилася, проте надіслала заяву про здійснення розгляду даної цивільної справи у її відсутності. Крім того, така скерувала інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №82800255 від 07.10.2025р., з якої відомо, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] не заводилась; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №82800270 від 07.10.2025р., з якої слідує, що [PERSON] за свого життя заповіту не складала; копії сторінок спадкової справи №759/07 заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; копії сторінок спадкової справи №760/07 заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №82801085 від 07.10.2025р., з якої слідує, що [PERSON] за свого життя заповіту не складала; копії сторінок спадкової справи №473/2013 заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №82800229 від 07.10.2025р., з якої слідує, що спадкодавцем [PERSON] за життя складено заповіт, посвідчений 07.03.2013р. секретарем Стоянцівської сільської ради Мостиського району Львівської області, номер заповіту в реєстрі нотаріальних дій - 25, номер у спадковому реєстрі - 55680786. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Судом встановлено, що житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області відносився до суспільної групи «колгоспний двір» та станом з 15.04.1988 року по 15.04.1991 року у такому проживали та були зареєстровані [PERSON] , [INFO] (голова двору), а членами такого [PERSON] , [INFO] (дружина), [PERSON] , [INFO] (син), [PERSON] , [INFO] (невістка), [PERSON] , [INFO] (внук) та [PERSON] , [INFO] (внука), що підтверджується виписками з погосподарської книги №1 з 1986-1990 роки, з 1991-1995 роки щодо житлового будинку [ADDRESS] , - про суспільну групу двору та склад його членів станом на 15.04.1988р. та на 15.04.1991р. Всі зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого. Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Відповідно до змісту Вказівок №5-24/26 і №69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , тобто кожен по 1/6 частці будинковолодіння за вищевказаною адресою. [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] . Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", «;Про міжнародне приватне право», іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно ст.524 ЦК України в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до ст.534 ЦК України 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. У відповідності до ч.1 ст.529 ЦК України 1963 року при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина (чоловік) і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.548 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст.ст.548, 549 ЦК України 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, за ст.549 ЦК України спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Отже, оскільки спадкодавиця [PERSON] померла [INFO] , то відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР від 18.07.1963 року. До складу даної спадщини входило право на 1/6 частку будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області, що належала спадкодавиці, як члену колгоспного двору. Спадкодавиця [PERSON] за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Згідно матеріалів справи відомо, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкова справа не заводилась. Із довідки, виданої виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області вбачається, що після смерті [PERSON] , яка постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , в управління її ( [PERSON] ) майном вступив [PERSON] , який доглядав за житловим будинком, проводив поточні роботи, обробляв земельну ділянку, сплачував комунальні платежі. У відповідності до вимог ст.549 ЦК УРСР суд розцінює такі дії [PERSON] як вступ у фактичне володіння і управління спадковим майном, тобто приходить до висновку, що такий вчинив дії, які свідчать про прийняття ним спадщини. Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавиці [PERSON] спадкове майно, в тому числі право на 1/6 частку спірного будинковолодіння, що належало їй як члену колгоспного двору, успадкував саме її чоловік [PERSON] , та такий став власником 1/3 частки будинковолодіння, що за адресою: [ADDRESS] (1/6 частка як члена колгоспного двору + 1/6 частки, яку успадкував в порядку спадкування після смерті дружини [PERSON] ). [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] . До складу даної спадщини входило право на 1/3 частки спірного будинковолодіння, що за адресою: [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області. Згідно матеріалів спадкової справи №759/07, яка заведена після смерті спадкодавця [PERSON] , такий за життя своїм майном розпорядився, а саме 26 квітня 2001 року склав заповіт, посвідчений виконавчим комітетом Стоянцівської сільської ради Мостиського району Львівської області, яким усе свої майно заповів своєму сину [PERSON] . Даний заповіт зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за №19 та в спадковому реєстрі за №47779954. Проте, як вбачається з матеріалів справи, зокрема з копій сторінок спадкової справи №759/07, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , син останнього - [PERSON] прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] за законом та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з в цілому з права приватної власності на землю (середню земельну частку) площею 1,82 га., без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості розташованої на території с.Стоянці Стоянцівської сільської ради, переданої для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства, належного померлому на підставі сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 10901, виданого 25.05.1997 року Стоянцівською сільською радою, зареєстрованого у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за №110; грошових вкладів з належними процентами та компенсацією, які знаходяться на збереженні у Мостиському відділенні «Ощадного банку» №6315 на рахунок: № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , №КВ 7321 та грошових вкладів з належними процентами та компенсацією, які знаходяться на збереженні у Мостиському відділенні «Ощадного банку» №6315 на рахунках: № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , які належать [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем до майна якого був її чоловік - [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Таким чином, суд вважає, що належне спадкодавцюя [PERSON] спадкове майно, в тому числі право на 1/3 частки спірного будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , успадкував його син [PERSON] [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] . До складу даної спадщини входило право власності на 1/6 частку будинковолодіння, що за адресою: [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області, яка належала їй як члену колгоспного двору. Як вбачається із матеріалів спадкової справи, яка заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] спадщину спадкодавиці [PERSON] прийняли її чоловік [PERSON] та син [PERSON] . Згідно довідки №769 від 13.08.2007 року, виданої виконавчим комітетом Стоянцівської сільської ради Мостиського району Львівської області відомо, що гр. [PERSON] , яка постійно проживала в с.Стоянці, померла [INFO] , і на час смерті разом з нею проживали: [PERSON] (чоловік) та [PERSON] (Син). Отже, факт прийняття ними спадщини стверджується спільним проживанням разом із спадкодавицею на час відкриття спадщини та протягом встановленого строку не заявили про відмову від прийняття спадщини. Інші можливі спадкоємці за законом першої черги майна спадкодавиці [PERSON] , а саме діти такої: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом строк не звернулися із заявами про прийняття спадщини, крім того, в матеріалах спадкової справи №760/07 містяться заяви згаданих вище осіб, в яких зазначено, проте, що їм відомо, що відкрилася спадщина після смерті їхньої матері [PERSON] , строк на прийняття спадщини вони пропустили і на оформлення своїх спадкових прав не претендують. Тобто, у відповідності до вимог ст.1268 ЦК України [PERSON] та [PERSON] вважаються такими, що прийняли спадщину, яка відкрилась після смерті спадкодавиці [PERSON] , в результаті чого [PERSON] став фактичним власником 7/12 частки у спірному будинковолодінні (1/6 частки, як члена колгоспного двору + 1/3 частки, яку успадкував після смерті батька [PERSON] + 1/12 частки, яку успадкував після смерті дружини [PERSON] ), а [PERSON] 1/4 частки такого (1/6 частки, як члена колгоспного двору + 1/12 частки, яку успадкував після смерті матері [PERSON] ). [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (батька позивачок). До складу даної спадщини входило право власності на 7/12 частки будинковолодіння, що за адресою: [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області, яка належала їй як члену колгоспного двору. Як вбачається із матеріалів спадкової справи №473/2013, заведеної після смерті [PERSON] , спадкодавець [PERSON] за життя усім своїм майном розпорядився, зокрема 07.03.2013 року такий склав заповіт, посвідчений секретарем Стоянцівської сільської ради Мостиського району Львівської області Бебих Надією Григорівною. Вказаним заповітом спадкодавець [PERSON] усе своє майно заповів своїм дочкам позивачкам [PERSON] та [PERSON] . Даний заповіт зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за №25 та в спадковому реєстрі за №55680786. З матеріалів спадкової справи №473/2013, що заведена в Мостиській державній нотаріальній конторі відомо, що позивачки [PERSON] та [PERSON] у відповідності до вимог ст.1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину за заповітом, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] ; їм як спадкоємцям за заповітом були видані Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна спадкодавця [PERSON] ; спадщина, на яку позивачкам у рівних частках видано свідоцтва, складається із земельних ділянок площею 2,1070 га та 3,1341 га, які розташовані на території Стоянцівської сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Яворівського району Львівської області), цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; на звернення позивачки [PERSON] до Мостиської державної нотаріальної контори про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок (колгоспний двір), що знаходиться в с.Стоянці Мостиського району Львівської області після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , нотаріус повідомленням №02-14/1600 від 04.11.2013 року повідомив її про те, що для реалізації нею права на спадкування вказаного житлового будинку або його частки слід звернутися в Мостиський районний суд Львівської області з позовною заявою «Про визнання права власності на житловий будинок або його частку» з тих підстав, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок. Враховуючи наведене, суд вважає, що усе належне спадкодавцю [PERSON] спадкове майно, в тому числі спірне будинковолодіння, фактично успадкували спадкоємці за заповітом - його дочки, зокрема 7/24 частки успадкувала позивачка [PERSON] , в результаті чого її ( [PERSON] ) частка у спірному житловому будинку збільшилась і становить 11/24 частини (1/6 частки, як члена колгоспного двору + 7/24 частки, яку успадкувала після смерті батька [PERSON] ) спірного будинковолодіння, а іншу половину належної спадкодавцю [PERSON] 7/12 частки спірного будинковолодіння, а саме 7/24 частки позивачка [PERSON] . [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (брата позивачок).. До складу даної спадщини входило право на 1/4 частку спірного будинковолодіння за вищевказаною адресою, що належала йому як члену колгоспного двору. Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядився, заповіту не склав. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Спадкоємцем, який прийняв дану спадщину, є рідна сестра спадкодавця [PERSON] (позивачка). Факт прийняття нею ( [PERSON] ) спадщини стверджується поданою до нотаріуса заяви про прийняття спадщини та протягом встановленого строку не заявила про відмову від прийняття такої. Після смерті спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицьким Р.С. позивачці [PERSON] , як спадкоємиці майна [PERSON] , на підставі ст.1262 ЦК України 12.03.2025р. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частину належного спадкодавцю спадкового майна, зокрема на 1/2 частки приватизованої земельної ділянки 2,107 га, яка розташована на території Стоянцівської сільської ради Яворівського району Львівської області, вид цільового призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4622486600:04:000:0011. Інша можлива спадкоємиця, а саме позивачка [PERSON] , не вчинила дій, що свідчать про прийняття нею спадщини, після смерті спадкодавця [PERSON] . При цьому, [PERSON] протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України, заявила про відмову від даної спадщини, що стверджується матеріалами спадкової справи №293/2024, зокрема заявою про відмову від спадщини, зареєстрованої в реєстрі за № 2329. Підсумовуючи вищевказане, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] спадкове майно, в тому числі право на 1/4 частину спірного будинковолодіння, успадкувала спадкоємиця другої черги спадкування за законом, а саме його сестра [PERSON] , в результаті чого її ( [PERSON] ) частка у спірному житловому будинку збільшилась і становить 17/24 частини: (1/6 частки, як члена колгоспного двору + 7/24 частки, яку успадкувала після смерті батька [PERSON] + 1/4 частки, яку успадкувала після смерті брата [PERSON] ) спірного будинковолодіння. Таким чином, позивачки [PERSON] та [PERSON] стали фактичними власниками спірного будинковолодіння, а саме [PERSON] 17/24 частини (1/6 частки, як члена колгоспного двору + 7/24 частки, яку успадкувала після смерті батька [PERSON] + 1/4 частки, яку успадкувала після смерті брата [PERSON] ) спірного будинковолодіння та [PERSON] 7/24 частки, яку успадкувала після смерті батька [PERSON] . В той же час, через відсутність належних правовстановлюючих документів, виданих на ім`я спадкодавців та належність спірного будинковолодіння до суспільної групи «колгоспний двір», позивачки не можуть в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права, у зв`язку із чим звернулися до суду із зазначеним позовом. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). У відповідності до статті 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід, як збоку батька, так і з боку матері. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При цьому, нотаріусом позивачці [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину на дане спадкове майно частину спірного житлового будинку. Нотаріус роз`яснив позивачці [PERSON] можливість реалізації права на спадкування даного житлового будинку або його частини в судовому порядку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору. Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватися з 1 січня 2013 року. З 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначені ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на об`єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками. Отже, через відсутність належних правовстановлюючих документів на спірний будинок садибного типу з господарськими спорудами за вищевказаною адресою та через належність такого до суспільної групи «колгоспний двір» право позивачів на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку, у зв`язку з чим такі звернулися до суду із вказаним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавиці [PERSON] серії [NUMBER] від 29.11.2000 року; копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON] серії [NUMBER] від 11.05.2001р.; копією свідоцтва про смерть спадкодавиці [PERSON] серії [NUMBER] від 05.07.2007 року; копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON] серії [NUMBER] ; копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON] серії [NUMBER] від 18.04.2024 року; копією довідки №338 від 23.07.2025 року; копіями сторінок із спадкової справи за №759/07 заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; копіями сторінок із спадкової справи за №760/07 заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; копіями сторінок із спадкової справи за №473/2013 заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; копіями сторінок із спадкової справи за №293/2024 заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; виписками із погосподарської книги №1 станом на 1986-1990 роки та на 1991-1995 роки по селу Стоянці; листом-повідомленням нотаріуса про відмову у оформленні спадкових прав на спірне будинковолодіння; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №82800255 від 07.10.2025р. (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), з якої відомо, що спадкова справі після смерті [PERSON] не заводилась та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №82800270 від 07.10.2025р. (заповіти/спадкові договори), з якої відомо, що за життя [PERSON] заповіту не складала; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №82800173 від 07.10.2025р. (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №82800151 від 07.10.2025р. (заповіти/спадкові договори); інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №82800203 від 07.10.2025р. (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №82801085 від 07.10.2025р. (заповіти/спадкові договори); інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №82800235 від 07.10.2025р. (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №82800229 від 07.10.2025р. (заповіти/спадкові договори); інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №82932137 від 17.10.2025р. (заповіти/спадкові договори); копією експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз №056/1216-ml від 11.10.2017; копією технічного паспорта на спірне будинковолодіння; копіями паспортів позивачок; копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 02.07.1955 року; копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 14.07.1966 року; копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 15.02.2007 року, згідно якого [PERSON] , [INFO] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] »; копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 14.07.1966 року; копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 09.08.1986 року, згідно якого [PERSON] , [INFO] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] »; та іншими матеріалами справи. Водночас, експертним висновком Українського бюро лінгвістичних експертиз №056/1216-ml від 11.10.2017 підтверджено, що записи імені по батькові « [PERSON] » (свідоцтво про смерть , запис [PERSON] ) і « [PERSON] » (свідоцтво про народження [PERSON] , запис батько [PERSON] ; свідоцтво про народження [PERSON] , запис батько [PERSON] ) попри розбіжності документах, наданих для експертизи, а також в інших документах зазначеної особи можна вважати ідентичними. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачкою [PERSON] права власності на 17/24 частки житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (1/6 частки, як члена колгоспного двору + 7/24 частки, яку успадкувала після смерті батька [PERSON] ), а за позивачкою [PERSON] - 7/24 частки такого житлового будинку, яку успадкувала після смерті батька [PERSON] .

Outcome: approved