Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» в особі представника Ткаченко Ю.О. звернувся до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з вказаним позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 21 лютого 2025 року між відповідачкою [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено Договір позики №8825123 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), відповідно до змісту якого позикодавець - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надав відповідачці [PERSON] строком на 360 днів грошові кошти у розмірі 6200,00 гривень з обумовленою сторонами процентною ставкою 0,95 % на день. Вказаний Договір було укладено шляхом накладення електронного підпису відповідачки у вигляді одноразового ідентифікатора. На виконання умов вищевказаного Договору ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (позикодавець) здійснив перерахування кредитних коштів у розмірі 6200,00 гривень на банківський картковий рахунок відповідачки № [NUMBER] . Відповідач належним чином свої зобов`язання за вищевказаним Договором не виконала, загальна заборгованість відповідачки перед позивачем становить 24889,40 грн., яка складається з: 6200,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 5359,90грн. сума заборгованості за відсотками, 1069,50 грн. сума заборгованості за комісією, 12\~260,00 грн. сума заборгованості за пенею/неустойкою. 26.06.2025 року між первісним кредитором - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» було укладено Договір факторингу №26/06/25, за умовами якого ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики №8825123 від 21.02.2025 року. Таким чином, представник позивача стверджує, що до позивача ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» перейшло право вимоги до відповідачки [PERSON] за Договором позики №8825123 від 21.02.2025 року, що становить 24889,40 грн. Ухвалою судді Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 вересня 2025 року вказану цивільну справу направлено за підсудністю до Металургійного районного суду міста Кривого Рогу. (а.с. 51) Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Металургійного районного\~суду міста\~Кривого Рогу від 01 жовтня 2025 року, вказана справа надійшла до провадження суді Вікторович Н.Ю. Ухвалою Металургійного районного\~суду міста\~Кривого Рогу від 01 жовтня 2025 року, відкрито провадження по вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклик з повідомленням сторін. Відповідач повідомлялася належним чином про перебування в провадженні суду даної цивільної справи, шляхом направлення судом ухвали суду про відкриття провадження від 01 жовтня 2025 року за задекларованим місцем проживання, що підтверджується поштовим відправленням яке повернулось на адресу суду з поштового відділення з відміткою «За закінченням терміну зберігання». Відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи відповідно до п.1 ч.8 ст.128 ЦПК України. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи положення ч.4 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.17\~Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~при розгляді справи, ч.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами,утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу,та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (AlimentariaSandersS.A.v.Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Згідно ч. 8 ст.\~178\~ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлялася про перебування в провадженні суду даної справи. Однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін, - не подала, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 21 лютого 2025 року між відповідачкою [PERSON] та первісним кредитором - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено Договір позики №8825123 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), відповідно до змісту якого позикодавець - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язується надати відповідачці [PERSON] строком на 360 днів грошові кошти у розмірі 6200,00 гривень з обумовленою сторонами базовою процентною ставкою 0,95% на день; орієнтовною загальною вартістю кредиту 28473,50 грн.; датою повернення позики (останній день) 15.02.2026 року. Відповідно до копії платіжної інструкції від 21.02.2025 року вбачається, що 21.02.2025 року первісним кредитором - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», на виконання умов вищевказаного договору, були перераховані на картковий рахунок відповідачки № [NUMBER] вищезазначені кредитні кошти у розмірі 6200,00 грн. Зазначене підтверджується листом ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНЕКСПРЕС» Вих. КД-000035073/ТНПП від 26.06.2025 року. Частинами 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першої статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги вищезазначені досліджені судом документи, суд приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] , в передбаченому законом порядку, уклала з первісним кредитором - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» вищевказаний Договір позики №8825123 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 21.02.2025 року, що підтверджується накладенням останньою на Договорі свого електронного підпису у формі одноразового ідентифікатора. 26.06.2025 року між первісним кредитором - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ» було укладено Договір факторингу №26/06/25, за умовами якого ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором позики №8825123 від 21.02.2025 року. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною 1 статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що до позивача ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», в передбаченому законом порядку, перейшло право вимоги первісного кредитора ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до відповідачки [PERSON] , а тому суд приходить до висновку, що позивач має право на звернення до суду із зазначеним позовом про стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про наявність у відповідачки [PERSON] перед позивачем ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості за Договором позики №8825123 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 21.02.2025 року, яка складається з: 6200,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 5359,90грн. сума заборгованості за відсотками. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості за штрафними санкціями, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 18. Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (не виконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Приймаючи до уваги те, що штрафи та неустойка нараховані відповідачу у період дії в Україні воєнного стану, у зв`язку з чим позичальник звільняється від обов`язку його сплати на користь позикодавця, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій, неустойки за кредитним договорами №8825123 у розмірі 12\~260,00 грн не підлягає задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення комісії за кредитним договорами №8825123, суд зазначає наступне. У змісті позовної заяви позивач вимагає стягнення 1069,50 гривень заборгованості за комісією за кредитним договорами №8825123 від 21.02.2025 року. Згідно п. 2.2.8 Договору про споживчий кредит №8825123 від 21.02.2025 року зазначено, що розмір комісії за надання кредиту 1069,50 грн, яка нараховується за ставкою 17,25 відсотків. Проте, ці вимоги не підлягають задоволенню, бо стягнення комісії, пов`язаної з обслуговуванням безпосередньо цього кредиту, суперечать положенням статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».\~\~ Як наголошено у висновках Верховного Суду України в постановах від 16 листопада 2016 року (справа № 6-1746цс16), від 06 вересня 2017 року (справа № 6-2071цс16) і підкреслено у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року (справа № 666/4957/15-ц), з посиланням на пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зміст якого кореспондується до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що до змісту складової частини за договору про споживчий кредит №8825123 від 21.02.2025 року було закладено умови з виплати йому позичальником комісії, зокрема за надання кредиту, як за дії, вчинювані ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на власну користь, що є нікчемними та не потребують визнання їх недійсними, а тому відсутні підстави для стягнення заборгованості за комісією у розмірі 1069,50 гривень, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Згідно з ч. 2 ст. 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, за приписами ч. 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу за наданні послуги до суду позивачем надано витяг з Акту про отримання правової допомоги №16-П від 11.07.2025 та квитанцію про оплату зазначеної правової допомоги від 11.07.2025 року в розмірі 3\~500 грн. Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial