Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

У березні 2025 року позивачка звернулася до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа: приватний нотаріус київського міського нотаріального округу Трембач Вікторія Миколаївна про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування позову зазначала, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 29.07.2008 року, виданого Святошинською районною у місті Києві радою на підставі розпорядження від 29.07.2008 року №1069, квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності громадянину [PERSON] - частина та членам його сім`ї [PERSON] - частини; [PERSON] - частина та [PERSON] - частини. [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » після реєстрації шлюбу з [PERSON] [INFO] , про що свідчить відповідна відмітка в паспорті громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] , виданий Святошинським РУ ГУ МВС України в місті Києві 11.11.2008 року. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві 04.02.2019 року, актовий запис №2409. [PERSON] разом з батьком [PERSON] організували поховання померлої, що підтверджується Договором-замовленням №10.7424П на організацію та проведення поховання від 04.02.2019 року. 02 грудня 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трембач Вікторією Миколаївною була заведена спадкова справа №03/2024 до майна померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , яка проживала/ була зареєстрована на день смерті в [ADDRESS] . [PERSON] була подана заява про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом на 3/8 частки у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] : частки належала [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 29.07.2008 року, виданого Святошинською районною у місті Києві радою згідно з розпорядженням від 29.07.2008 року №1069, право власності зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації 01 серпня 2008 року і записано в реєстровій книзі за №6946; 1/8 частка вказаної квартири належала на праві власності на підставі цього ж документа чоловікові спадкодавиці, [PERSON] , (помер [INFO] ), спадкоємницею якого була його дружина, [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Спадщину [PERSON] прийняла у відповідності до вимог ч.3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, як така, що постійно проживала разом зі спадкодавицею за однією адресою в [ADDRESS] , де проживає і по теперішній час. Проте, Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Трембач Вікторії Миколаївни про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 04.12.2024 року було вказано, що нотаріальна дія щодо видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на 3/8 частки у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] не може бути вчинена з підстави того, що відповідно до п.п.4.4 п.4 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України за №296/5 від 22.02.2012 року, факт проживання спадкоємців однією сім`єю зі спадкодавцем підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили. З огляду на вище викладені обставини [PERSON] була змушена звернутися до суду із позовом задля підтвердження факту спільного проживання разом спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Ухвалою суду від 20.03.2025 року відкрито провадження по справі. Також, було зобов`язано приватного нотаріуса київського міського нотаріального округу Трембач Вікторію Миколаївну надати до суду належним чином завірену копію спадкової справи №03/2024 заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . На виконання Ухвали Святошинського районного суду міста Києва про відкриття провадження у справі від 20 березня 2025 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Трембач В.М. надіслана належним чином завірена копія Спадкової справи №03/2024 до майна померлої [INFO] , [PERSON] [INFO] . 10.04.2025 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Київська міська рада не погоджується з позовними вимогами позивачки та вважає їх необґрунтованими. Зазначено, що Київська міська рада залишає вирішення питання про встановлення факту родинних відносин на розсуд суду, а справу просить слухати у відсутності представника Київської міської ради. 20.05.2025 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про долучення доказів, у якому до суду було подано копію Витягу з протколу №12 засідання опікунської ради виконкому Ленінградської Райради м. Києва від 29.12.1994 року. Ухвалою суду від 22.05.2025 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Київської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Трембач Вікторія Миколаївна про встановлення факту, що має юридичне значення було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, подали до суду заяви про слухання справи у їх відсутність та просили суд задовольнити позов. Відповіач та третя особа в судове засідання не з"явилися, судом про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] була дружиною дідуся [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого Жовтневим РАЦС м. Києва 11.04.1968 року, актовий запис №384. Судом встановлено, що факт проживання [PERSON] за адресою в [ADDRESS] підтверджується тим, що відповідно до ст.11 паспорту громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] , виданий Святошинським РУ ГУ МВС України в місті Києві 11.11.2008 року, місцем проживання [PERSON] з 23.06.1998 року є квартира за зазначеною вище адресою. Аналогічна реєстрація місця проживання зазначена в паспорті громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] , виданий Святошинським РУ ГУ МВС України в місті Києві 19.03.2002 року, на сторінці 11. Судом встановлено, що відповідно до Довідки, виданої гр. [PERSON] Комунальним підприємством «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» 03 червня 2009 року, [PERSON] була прописана і проживала у [ADDRESS] і займала житлову площу 44,6 кв.м., у 3-кімнатній квартирі, яка розташована на 8 поверсі 9-поверхового будинку, форма власності - приватизована. На цій житловій площі проживали і прописані 3 (три) особи, у тому числі: 1. [PERSON] , [INFO] , родинні відносини - дружина, з якого часу мешкає на цій площі - 03.04.1975 року; 2. [PERSON] , [INFO] , родинні відносини - син, з якого часу мешкає на цій площі - 06.01.1983 року; 3. [PERSON] , [INFO] , родинні відносини - онука, з якого часу мешкає на цій площі - 23.06.1998 року». Аналогічна інформація зазначена в Довідці №82, виданої гр. [PERSON] . Комунальним підприємством «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» 07 грудня 2012 року. Після смерті свого чоловіка, [PERSON] , [PERSON] уповноважувала [PERSON] вести справи по оформленню її спадкових прав на майно, яке залишилися після смерті її чоловіка 21.04.2009 року, що підтверджується Довіреністю від 11.12.2012 року, посвідченою державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Фещук Н.І, зареєстровано в реєстрі №6-3243. Таким чином, [PERSON] довіряла введення справ у її інтересах [PERSON] , яка проживала з нею. Судом встановлено, що [PERSON] місце проживання не змінювала і на момент смерті [PERSON] проживала з нею за адресою: [ADDRESS] , а також проживає і по теперішній час, що підтверджується Актом комісії мешканців будинку [ADDRESS] від 24 жовтня 2024 року у складі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого під час обстеження кв. 29 «було підтверджено факт проживання в даній квартирі [PERSON] станом на 24 жовтня 2024 року». Судом встановлено, що відповідно до Витягу з протоколу №12 засідання опікунської ради виконкому Ленінградської Райради м. Києва від 29.12.1994 року зазначено, що: «Батько та бабуся не заперечують проти спільного проживання», що [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) підтверджує факт спільного проживання. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1220 ЦКУ спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Належне оформлення права власності на спадкове майно шляхом одержання відповідного свідоцтва сприяє більш повній реалізації прав спадкоємця, як власника, та їх захисту від посягань третіх осіб. ЦК України не встановлює строку для видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Отже, положення ч.3 ст.1268 ЦК України закріплюють такий спосіб її прийняття, як фактичне: спадкоємцю, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не потрібно вчиняти жодних юридичних дій для її прийняття - сам факт його постійного проживання і віднесення до числа спадкоємців є достатнім для виникнення юридичних наслідків у формі прийняття спадщини. На підставі положень ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Метою звернення позивача до суду є встановлення факту його постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Слід зазначити, що в своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку та зазначив, про те, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до абз. 1 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Згідно ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування №7 від 20.05.2008 року роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 20.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»: «Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно роз`яснень викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналогічна правова позиція висловлена у Постанові Верховного Суду у справі № 336/709/18-ц від 07.11.2018 року, зокрема зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, знаходить необхідним заяву задовольнити. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Outcome: approved