Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту проживання. Свої вимоги обґрунтовує тим, що заявник [PERSON] , [INFO] , з дня свого народження по [INFO] та з 14.03.1993 року по [INFO] постійно проживав в с. Велике Вербче, Сарненського району Рівненської області. 01.09.1988 року він вступив на навчання до Луцького державного педагогічного інституту імені Лесі Українки, де перебував до 01.07.1993 року, що підтверджується дипломом. 29 червня 1988 року [PERSON] була надана академічна відпустка у зв`язку з призивом до лав Радянської Армії. З 01 вересня 1989 року заявнику було дозволено продовжити навчання на другому курсі історичного факультету денної форми навчання після академічної відпустки для служби в Радянській армії. В подальшому, розпорядженням декана історичного факультету [PERSON] переведено на індивідуальний план навчання для роботи вчителем історії Бутейківської неповної середньої школи Сарненського району. Водночас в період канікул, які мали місце під час його навчання в інституті та в вихідні й святкові дні, він приїздив до батьків в с. Велике Вербче та не перебував за місцем навчання. Має статус особи, що постраждала від наслідків аварії на ЧАЕС. Разом з тим, під час отримання певних пільг, передбачених цим статусом встановила, що їй не враховується проживання у с.Велике Вербче, Сарненського району в період канікул, які мали місце під час його навчання в інституті та в вихідні й святкові дні. Про те що [PERSON] , проживав у с.Велике Вербче, Сарненського району в період канікул, які мали місце під час його навчання в інституті та в вихідні й святкові дні підтверджується архівною довідкою Волинського національного університету імені Лесі Українки, довідкою Великовербчинського старостинського округу №1 Сарненської міської ради та можуть підтвердити свідки. Заявнику необхідно встановити факт проживання для підтвердження дійсного періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення, отримання пільг, що з цього випливають передбачених ЗУ «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». У зв`язку з чим заявник був змушений звернутися до суду із заявою про встановлення факту проживання. Ухвалою суду від 22.09.2025 року було відкрито провадження по даній справі. Заявник в судове засідання не з`явився, клопотав про розгляд заяви у його відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Сарненської міської ради Рівненської області, в судове засідання не з`явився, однак надав суду письмові пояснення в яких просив розгляд справи проводити у відсутності їх представника на підставі наявних матеріалів справи. Суд, дослідивши та оцінивши докази, наявні в матеріалах справи приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення із наступних підстав. Частиною 1 ст. 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , народився [INFO] в с. Чудель, Сарненського району Рівненської області, що підтверджується копією його паспорта серії [NUMBER] . Відповідно до диплому [NUMBER] , який виданий 29 червня 1993 року, заявник навчався на денній формі історичного факультету Луцького державного педагогічного інституту імені Лесі Українки за спеціальністю «Історія» з 24.08.1987 року по 28.06.1988 року та з 01.09.1989 року по 29.06.1993 року. Як вбачається з архівної довідки 03-24/01/1438 від 14 травня 2025 року виданої Волинським національним університетом імені Лесі Українки, [PERSON] наказом ректора № 59-С від 24.08.1987 був зарахований студентом першого курсу факультету на спеціальність «Історія з додатковою спеціальністю «Педагогіка» денної форми навчання Луцького державного педагогічного інституту імені Лесі Українки. 29 червня 1988 року [PERSON] надана академічна відпустка у зв`язку з призивом до лав Радянської Армії. З 01 вересня 1989 року заявнику було дозволено продовжити навчання на другому курсі історичного факультету денної форми навчання після академічної відпустки для служби в Радянській армії. В подальшому, розпорядженням декана історичного факультету [PERSON] переведено на індивідуальний план навчання для роботи вчителем історії Бутейківської неповної середньої школи Сарненського району. З архівної довідки № 03-24/01/1438 від 14.05.2025 року, виданої Волинським національним університетом імені Лесі Українки, вбачається, що канікули Дойонка В.Ф. під час навчання у Луцькому державному педагогічному інституті імені Лесі Українки тривали: перший семестр протягом двох тижнів (1988 р.); третій семестр протягом двох тижнів (1990 р.); четвертий семестр два місяці (липень, серпень) 1990 р.; п`ятий семестр протягом двох тижнів (1991 р.); шостий семестр один місяць (серпень) 1991 р.. Також судом встановлено, що в період з 01.10.1991 року по 21.02.1993 року заявник працював на посаді вчителя історії Бутейківської НСШ, що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] . В своїх письмових поясненнях [PERSON] , [PERSON] вказали, що підтверджують факт проживання заявника [PERSON] в с. Велике Вербче, Сарненського району Рівненської області, в спірний період. Також матеріалами справи встановлено, що заявник [PERSON] , є потерпілою особою від Чорнобильської катастрофи 3-ї категорії, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , яке видане Рівненською облдержадміністрацією, що також підтверджує факт проживання заявниці в зоні гарантованого добровільного відселення. Отже з досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що [PERSON] , хоча і не був зареєстрований у с. Велике Вербче, Сарненського району Рівненської області в спірний період, однак фактично проживав в даному населеному пункті. У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Згідно статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що законодавець не пов`язує місце проживання особи з місцем реєстрації даної особи, а ототожнює його з місцем проживання особи, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку. Відповідно до ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Враховуючи викладене, на підставі досліджених судом належних та допустимих доказів - довідок, диплому та письмових пояснень - встановлено, що заявник [PERSON] постійно проживав без реєстрації в с.Велике Вербче в період канікул, які мали місце під час його навчання в Луцькому державному педагогічному інституті імені Лесі Українки та в вихідні й святкові дні, вказаний факт ніким не оспорюється і не може бути встановлений в позасудовому порядку. Встановлення даного факту породжує юридичні наслідки для заявника, оскільки надає право для оформлення соціальних компенсацій та пільг, встановлених законодавством для осіб, що постраждали від аварії на ЧАЕС та постійно проживали в зоні радіаційного забруднення. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що юридичний факт, про встановлення якого просить заявник, знайшов повне підтвердження в судовому засіданні, його об`єктивність не викликає в суду сумніву, таким чином, заява про встановлення факту проживання є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи окремого провадження заявнику не відшкодовуються. На підставі наведеного,

Outcome: approved