Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів сторін. [PERSON] звернулася до\~Київського районного\~суду м.\~Харкова з\~позовом, в якому просить стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою з Єдиного казначейського рахунку на її користь у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1\~550 000,00 гривень, та у рахунок відшкодування моральної шкоди 450 000,00 гривень. Також, позивач просить вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування позову позивач зазначила, що у провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.03.2020 року за № 12020000000000232 за обвинуваченням [PERSON] (чоловік Позивача), у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 289 (в редакції до 03.09.2020), ч. 3 ст. 289 КК України, [PERSON] , у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 296, ч. 3 ст. 289 (в редакції до 03.09.2020), ч. 3 ст. 289 КК України. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18.04.2016 (646/4776/16-к) надано дозвіл слідчому СВ Червонозаводського ВП Комінтернівського ВП ГУ НП в Харківській області майору поліції [PERSON] на проведення обшуку автомобіля TOYOTA «LAND CRUISER PRADO» з номером кузова - [NUMBER] , з метою відшукання та вилучення речей та документів, які підтверджують протиправну діяльність [PERSON] та [PERSON] , а саме: державних номерних знаків автомобілів, речі, які належать підозрюваним, знаряддя вчинення злочину - інструменти, обладнання електронного, електронних переговорних пристроїв, слідів біологічного походження. Крім того, ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18.04.2016 року (646/4776/16-к) накладено арешт на майно - автомобіль TOYOTA «LAND CRUISER PRADO» номер кузова [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] . З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у ході досудового розслідування проведено всі необхідні слідчі дії з вищевказаними автомобілями, доцільність їх подальшого зберігання на спеціально відведеному майданчику в судовому прокурором не доведена. Також, матеріали містять достатньо інформації, щодо встановлення їх приналежності власникам. У підготовчому судовому засіданні до Дзержинського районного суду м. Харкова представником [PERSON] - адвокатом Вітером С.В. подано клопотання про передачу на відповідальне зберігання автомобіля TOYOTA «LAND CRUISER PRADO», 2006 року випуску, чорного кольору, номер кузову [NUMBER] , його власнику [PERSON] . Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.02.2024 та додатковою ухвалою від 06.03.2024 задоволено клопотання про передачу даного автомобіля та додатково роз`яснено порядок виконання ухвали суду. Як вбачається зі змісту листа Відділу поліції № 1 ХРУП № 1 ГУНП в Харківський області від 18.04.2024 № 3005/119-63/02/10-20, автомобіль TOYOTA «LAND CRUISER PRADO», 2006 року випуску, чорного кольору, номер кузову [NUMBER] , фактично поставлений на майданчик тимчасового зберігання транспортних засобів та зареєстрований в журналі реєстрації транспортних засобів з 16.04.2016. У зв`язку із ліквідацією ДП МВС України «Інформ-Ресурси» була створена комісія, до складу якої входили працівники ДП МВС України «Інформ-Ресурси», слідчого управління ГУНП в Харківській області та АТВ ЦЗ ГУНП в Харківській області, яка провела фактичну звірку транспортних засобів, які знаходились на майданчику на момент огляду. За результатами звірки був складений акт прийому-передачі транспортних засобів, які підлягають передачі до ГУНП в Харківській області у зв`язку з ліквідацією регіонального підрозділу ДП МВС України «Інформ-Ресурси», розташованого за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 106-107. На момент звернення із заявою про передачу автомобіля TOYOTA «LAND CRUISER PRADO», 2006 року випуску, чорного кольору, номер кузову [NUMBER] власнику [PERSON] , автомобіль був відсутнім на вказаному майданчику. З моменту постанови вказаного автомобіля на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів (16.04.2016) до моменту ухвалення рішення про передачу автомобіля (27.02.2024), скоріш за все перевірки автомобіля не проводились, нікому не надавався дозвіл на вивіз вказаного автомобіля з вказаного майданчика. Транспортні засоби згідно діючого законодавства підлягають поверненню їх власникам, або особам, які мають довіреність від власника. З вказаним автомобілем не проводились експертні дослідження, умовою проведення яких була б доставлення автомобіля до експертної установи. 31.05.2024 адвоката Вітера С.В. повідомлено про відсутність автомобіля на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі проведеної службової перевірки. Відповідно до листа заступника начальника слідчого управління ГУ ПН в Харківській обласної Котик Світлани від 23.07.2024 відомості щодо втрати речового доказу - TOYOTA «LAND CRUISER PRADO», 2006 року випуску, чорного кольору, номер кузову [NUMBER] , направлено на досудове розслідування. Позивач вказує про наявність у посадових осіб Національної поліції України обов`язку забезпечити схоронність та повернення транспортного засобу TOYOTA «LAND CRUISER PRADO», 2006 року випуску, чорного кольору, номер кузову [NUMBER] , який є речовим доказом у кримінальному провадженні та який було арештовано й передано для зберігання на спеціальний майданчик, у стані та комплектації, в якій він передавався на майданчик для зберігання автомобілів, розташований за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 103 його власнику - [PERSON] . Проте, як свідчать надані відповіді на запити, речовий доказ - транспортний засіб TOYOTA «LAND CRUISER PRADO», 2006 року випуску, чорного кольору, номер кузову [NUMBER] був втрачений, на вказаному майданчику автомобіль виявлено не було. Отже, внаслідок неправомірних дій, що виразилися у незбереженні у рамках кримінального провадження тимчасово вилученого майна, позивач вважає, що їй завдано майнову шкоду, яка згідно висновку експерта про ринкову вартість автомобіля складає 20300 доларів США, що в еквіваленті становить 833138 гривень. Крім того, внаслідок вказаних неправомірних дій [PERSON] вважає, що їй спричинена моральна шкода, яку віна оцінює в 450'000,00 гривень. В обґрунтування завдання моральної шкоди, позивач посилається на те, що внаслідок втрати її майна, їй спричинені душевні страждання, які полягали у зміні нормального ритму життя, необхідністю збирання документів та звернення за юридичною допомогою, що позначилось на її душевному стані та стало травмуючим в психологічному плані й потребувало значних додаткових зусиль для нормалізації життя. У відзиві на позов відповідач ГУНП в Харківській області вказує, що Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, визначений Постановою Кабінетів Міністрів України від 19.11.2012 № 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України». Відповідно до пункту 20 Постанови № 1104 Зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів. Однак, слід звернути увагу, що вказаний автомобіль був поставлений на спеціальний майданчик ДП МВС України «Інформ-Ресурси» ще у 2016 році, тому відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 № 1104 (у редакції, яка діяла на момент постановки тз на спец майданчик) 20. Зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках Державтоінспекції МВС для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів. Відповідач вказує, що 16.04.2016 автомобіль під акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу поставлено для зберігання на спеціальний майданчик адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 106. Транспортний засіб, для його примусового переміщення прийняв ФОП [PERSON] чим засвідчив своїм підписом. Згідно отриманої інформації з ВЗРСМ ЦЗ ГУНП в Харківській області встановлено, що на підставі наказу ГУНП від 07.06.2019 № 938 створено спеціальний майданчик для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ЦЗ ГУНП в Харківській області за адресою: вул. Г. Сковороди (колишня Пушкінська), 106. Також, по результатах звірки складено акт № 17197 приймання-передачі транспортних засобів, які підлягають передачі до ГУНП в Харківській області у зв`язку з ліквідацією регіонального підрозділу ДП МВС «Інформ-ресурси», у складі членів дисциплінарної комісії в складі працівників ГУНП в Харківській області та заступника начальника відділу Державного підприємства МВС України «Інформ-ресурси» Щербина Д.Г., працівника Державного підприємства МВС України «Інформ-Ресурси» [PERSON] , працівника Держ. підприємства МВС України «Інформ-Ресурси» [PERSON] , юрисконсульта Державного підприємства МВС України «Інформ-Ресурси» Куйда С.О. У вказаному акті приймання передачі, автомобіль TOYOTA «LAND CRUISER PRADO», номер кузову [NUMBER] , 2006 року випуску, чорного кольору, відсутній. Тому його не передано на баланс ГУНП в Харківській області. Отже, з моменту організації спеціального майданчику для тимчасово затриманих транспортних засобів ЦЗ ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Г. Сковороди (Пушкінська), 106, вищезазначений транспортний засіб не приймався. На спеціальному майданчику з того часу не перебував і не перебуває. Також від ДП МВС «Інформ-ресурси» до спеціального майданчику ЦЗ ГУНП в Харківській області не передавався. Окрім того, в акті приймання передачі зазначено, що утримання спецмайданчику та збереження транспортних засобів, після їх зняття, покладається на відповідальних посадових осіб ГУНП в області, які визначаються окремим наказом начальника ГУНП в Харківській області. Тобто з вищенаведеного вбачається, що зберігання транспортних засобів на майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 106 до 07.06.2019 здійснювалось Державним підприємством МВС України "Інформ-Ресурси" в особі ФОП Соловйов С.М., бо ГУНП в Харківській області лише в 2019 році розмістило за вказаною адресою спеціальний майданчик, на підставі наказу ГУНП в Харківській області від 07.06.2019 № 938. Отже, з вищевказаного вбачається, що: згідно з актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, вказаний автомобіль поставлено для зберігання на спеціальний майданчик адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 106. Транспортний засіб, для його примусового переміщення прийняв ФОП [PERSON] чим засвідчив своїм підписом. Тобто, саме Державним підприємством МВС України "Інформ-Ресурси" в особі ФОП [PERSON] (на той час) несе відповідальність за належне зберігання транспортних засобів, які поміщені на спеціальний майданчик; старшим слідчим СВ Винокуровою О.О. були виконані всі дії, спрямовані на збереження речового доказу - автомобіля TOYOTA «LAND CRUISER PRADO», номер кузову [NUMBER] , 2006 року випуску, чорного кольору (вилучено транспортний засіб під час огляду місця події та визнано його речовим доказом; в Червонозаводському районного суду м. Харкова отримано ухвалу про накладення арешту на майно (автомобіль TOYOTA «LAND CRUISER PRADO», номер кузову [NUMBER] , 2006 року випуску, чорного кольору) та поміщено його на майданчик тимчасового зберігання за адресою: [ADDRESS] ); з моменту організації спеціального майданчику для тимчасово затриманих транспортних засобів ЦЗ ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Г. Сковороди (Пушкінська), 106, вищезазначений транспортний засіб не приймався. На спеціальному майданчику з того часу не перебував і не перебуває. Також від ДП МВС «Інформ-ресурси» до спеціального майданчику ЦЗ ГУНП в Харківській області не передавався. Отже, саме в діях Державного підприємства МВС України "Інформ-Ресурси" в особі ФОП [PERSON] (на той час) вбачається порушення, яке виявилось у неналежному зберіганні транспортних засобів, які поміщені на спеціальний майданчик, за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 106, що спричинило втрату речового доказу TOYOTA «LAND CRUISER PRADO», номер кузову [NUMBER] , 2006 року випуску, чорного кольору. Відповідач просить врахувати, що спеціальний майданчик за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 106 був створений на підставі наказу ГУНП від 07.06.2019 № 938, тобто до 07.06.2019 поліцейські та працівники ГУНП не здійснювали будь-які функції щодо організації та зберігання тимчасового затриманих транспортних засобів на спеціальному майданчику за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 106. Отже, ГУНП в Харківській області, як орган державної влади не вчиняв жодних дій та не приймав жодних рішень, спрямованих на завдання шкоди позивачу - [PERSON] , а тому не є особою, яка завдала шкоду, дії ГУНП в Харківській області не є неправомірними, відсутній причинно-наслідковий зв`язок, а, відповідно і склад правопорушення. Враховуючи викладене, відповідач вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. У додатковій заяві відповідач ГУНП в Харківській області також вказує, що для звернення [PERSON] до суду із даним позовом сплинув строк позовної давності. Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до листа Головного сервісного центру МВС від 03.03.2025 за вих. № 31/6255-5058-2025 та додатку до нього вбачається наступне. 15.03.2019 позивачем в ТСЦ 5141 здійснено перереєстрацію авто TOYOTA LAND CRUISER 3956, (2006), ЧОРНИЙ, днз [NUMBER] , № двиг. [NUMBER] , № шасі [NUMBER] при втраті свідоцтва про реєстрацію тз № [NUMBER] , внаслідок чого, позивачем отримано свідоцтво про реєстрацію ТЗ з новим номером, а саме [NUMBER] від 15.03.2019. 20.03.2019\~вказаний автомобіль\~перереєстрований в\~ТСЦ 5141\~на нового\~власника [PERSON] \~за договором\~купівлі-продажу\~та мав\~новий д.н.з. [NUMBER] . Договір купівлі-продажу передбачає передачу права власності та автомобіль новому власнику. Так як вказаний договір укладений 20.03.2019, то позивач повинна була передати новому власнику транспортний засіб, а у разі неможливості передати тз у зв`язку із його відсутністю на спеціальному майданчику, то саме з цієї дати (20.03.2019) позивачу повинно було бути відомо про його зникнення, та як наслідок можливе порушення її права власності на тз. Однак, ні позивач, ні новий власник з 20.03.2019 не заявили про зникнення і не можливість використання тз. Отже, саме з цієї дати (20.03.2019) розпочинається строк позовної давності для звернення позивача до суду із даним позовом про завдання матеріальної і моральної шкоди. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася з позовною заявою до ГУНП в Харківській області до суду тільки 19.12.2024. Таким чином, відповідач вважає, що строк позовної давності для звернення позивача до суду розпочався з 20.03.2019 та сплинув відповідно 20.03.2022, у зв`язку з чим, просить застосувати позовну давність, яка є підставою для відмови у позові у справі № 953/11769/24. Крім того, з 20.03.2019, на момент подання позову та по теперішній час [PERSON] не є власником автомобілю TOYOTA LAND CRUISER 3956, (2006), ЧОРНИЙ, днз [NUMBER] , № двиг. [NUMBER] , № шасі [NUMBER] , тобто у неї відсутнє право власності на даний автомобіль, а тому її право не порушено. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державна казначейська служба України, не погоджуючись із позовними вимогами [PERSON] , вказує, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу у суді (постанови від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, від 21.08.2019 у справі № 761/35803/16-ц, від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду (постанова від 25.03.2020 у справі № 641/8857/17). Крім того, Верховний Суд у постанові від 07.09.2022 у справі № 641/4272/19 (застосовуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у справах № 242/4741/16-ц та № 641/8857/17) дійшов висновку про те, що у спорах про стягнення з держави коштів, зокрема і про стягнення відшкодування завданої шкоди (компенсації), немає необхідності визначати відповідачем Казначейство або його територіальний орган. Відповідно до постанов Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/23967/16 та Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 199/6713/14-ц, від 02.06.2021 у справі № 215/3408/18, від 08.08.2021 у справі № 751/7182/19, від 11.08.2021 у справі № 352/2255/19, від 18.08.2021 у справах № 200/8310/18 і № 591/6891/18, від 13.07.2022 у справі № 757/24363/20, від 10.11.2021 у справі № 346/5428/17, від 25.01.2023 у справі № 753/22826/19 не допускається стягнення з Казначейства моральної та матеріальної шкоди, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів. Відповідно до п. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМ України від 03.08.2011 № 845 (далі - Порядок). Безспірне списання коштів за рішеннями суду з державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам здійснюється Казначейством у відповідності з п.п. 35, 38, 39 Порядку. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. Будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України (ч.1 ст. 23 Бюджетного кодексу України). Зокрема, у Законі України «Про Державний бюджет України на 2024» передбачено спеціальну бюджетну програму КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб» (далі - КПКВК 3504030). Закон України Про Державний бюджет України на 2025 рік приймався в умовах воєнного стану, тому видатки державного бюджету першочергово були спрямовані на національну безпеку, оборону та на здійснення заходів пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України. Отже, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16 (провадження № 12- 110гс18)). Положення про єдиний казначейський рахунок, що затверджено наказом Державного казначейства України від 26.06.2002 № 122, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.07.2002 за № 594/6882 (далі - Положення) регламентує функціонування єдиного казначейського рахунку - основного рахунку держави для проведення фінансових операцій та ефективного управління коштами державного та місцевих бюджетів через систему електронних платежів Національного банку України. Відповідно до Положення, єдиний казначейський рахунок (далі - ЄКР) - це консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України (далі - СЕП). ЄКР консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством. Це сукупність відкритих в органах Казначейства рахунків, а саме: бюджетні рахунки для зарахування надходжень бюджетів, передбачених законодавством; бюджетні рахунки для операцій клієнтів з бюджетними коштами; рахунки для обліку операцій з фінансування бюджетів та інші бюджетні рахунки; рахунки фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; рахунки інших клієнтів за операціями, що не належать до операцій з виконання бюджетів, але відповідно до вимог законодавства обслуговуються органами Державного казначейства України. Тобто, не можливо здійснити безспірне списання коштів безпосередньо з ЄКР. Списання коштів здійснюється з відповідних рахунків, відкритих для певної мети і лише після встановлення у законі про Державний бюджет України відповідних бюджетних призначень. Частиною першою статті 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Відповідні висновки також викладені у постановах Верховного Суду від 07.12.2022 у справі № 461/9982/19, від 15.03.2023 у справі № 591/7146/20, від 13.09.2023 у справі № 501/85/22, від 04.10.2023 у справі № 757/5351/21-ц, згідно з якими помилковими є рішення судів нижчих інстанцій в частині визначення такого способу відшкодування шкоди як стягнення «шляхом безспірного списання коштів Казначейством з єдиного казначейського рахунку». Крім того, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку,передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, постановлення виправдувального вироку суду. Пунктом 5 ст.3 Закону встановлено, що у наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються моральна шкода. Частинами 5, 6 ст. 4 Закону встановлено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Частинами 2, 3 ст. 13 Закону встановлено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Таким чином, у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вищезазначене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 04.06.2018 у справі N 489/2492/17 (провадження N 61-8890св18), від 13.06.2018 у справі N 464/6863/16 (провадження N 61-10293св18, від 21.06.2018 у справі N 205/119/17 провадження N 61-24700св18), від 25.07.2018 у справі N 607/14493/16-ц (провадження N 61-12051св18). Крім того, статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Державна казначейська служба України вважає, що позивачем не надано до позовної заяви належних та допустимих доказів, які підтверджували завдання їй моральної шкоди в розмірі 450000 грн та матеріальної шкоди в розмірі 1550000 грн, у зв`язку із чим, у задоволенні позовних вимог [PERSON] просить відмовити. Аргументи учасників справи. У судовому засіданні представник позивача адвокат Вітер С.В. просив задовольнити вимоги позову [PERSON] у повному обсязі з підстав, наведених у його обґрунтування. Представник відповідача ГУНП в Харківській області Мостова К.О. просила позовні вимоги [PERSON] залишити без задоволення. Рух справи. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 24.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 24.12.2024 закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено цивільну справу за позовом до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. СВ Червонозаводського ВП Комінтернівського ВП ГУНП в Харківській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12016220060000877 від 16.04.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 289 КК України за підозрою [PERSON] та [PERSON] . У ході проведення досудового розслідування встановлено, що [PERSON] та [PERSON] прибули до місця вчинення злочину на автомобілі TOYOTA «LAND CRUISER PRADO» та припаркували останній на подвір`ї будинку [ADDRESS] . Даний транспортний засіб відбуксировано на спецмайданчик для тимчасово затриманих транспортних засобів, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 106, та, в подальшому слідчим, у складі слідчої групи, [PERSON] ( [PERSON] ) проведений огляд автомобіля TOYOTA «LAND CRUISER PRADO», який перебував на спец майданчику, для тимчасово затриманих транспортних засобів, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 106, під час якого виявлено та вилучені речові докази, перелік яких зазначений у протоколі огляду місця події. 16.04.2016 автомобіль під акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу поставлено для зберігання на спеціальний майданчик адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 106. Транспортний засіб, для його примусового переміщення прийняв ФОП [PERSON] , що засвідчив своїм підписом. На підставі ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18.04.2016 на автомобіль TOYOTA «LAND CRUISER PRADO» накладено арешт. Також, копію ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18.04.2016 про накладення арешту на автомобіль TOYOTA «LAND CRUISER PRADO»направлено директору ХМ ДП МВС України «Інформ-ресурси». 01.01.2017 кримінальне провадження № 12016220060000877 за підозрою [PERSON] направлено з обвинувальним актом до Червонозаводського районного суду м. Харкова. Матеріали досудового розслідування відносно [PERSON] виділенні з матеріалів кримінального провадження № 12016220060000877 в окреме провадження за № 12016220060003035 від 06.12.2016, досудове розслідування у якому зупинене на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України. Підслідність у вказаному кримінальному провадженні змінено за ГСУ НП України. Згідно отриманої інформації з ВЗРСМ ЦЗ ГУНП в Харківській області встановлено, що на підставі наказу ГУНП від 07.06.2019 № 938 створено спеціальний майданчик для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ЦЗ ГУНП в Харківській області за адресою: вул. Г. Сковороди (колишня Пушкінська), 106. Також, складено акт № 17197 приймання-передачі транспортних засобів, які підлягають передачі до ГУНП в Харківській області у зв`язку з ліквідацією регіонального підрозділу ДП МВС «Інформ-ресурс », у складі членів дисциплінарної комісії в складі працівників ГУНП в Харківській області та заступника начальника відділу Державного підприємства МВС України «Інформ-Ресурси» Щербина Д.Г., працівника Державного підприємства МВС України «Інформ-Ресурси» [PERSON] , працівника Держ. підприємства МВС України «Інформ-Ресурси» [PERSON] , юрисконсульта Державного підприємства МВС України «Інформ-Ресурси» Куйда С.О. У вказаному акті приймання передачі, автомобіль TOYOTA «LAND CRUISER PRADO», номер кузову [NUMBER] , 2006 року випуску, чорного кольору, відсутній. Тому його не передано на баланс ГУНП в Харківській області. Отже, з моменту організації спеціального майданчику для тимчасово затриманих транспортних засобів ЦЗ ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Г. Сковороди (Пушкінська), 106, вищезазначений транспортний засіб не приймався. На спеціальному майданчику з того часу не перебував і не перебуває. Також від ДП МВС «Інформ-ресурси» до спеціального майданчику ЦЗ ГУНП в Харківській області не передавався. 16.04.2024 до ВП № 1 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області надійшло клопотання адвоката Вітера С.В. від 05.04.2024 в інтересах [PERSON] , разом з ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.02.2024 щодо віддання на відповідальне зберігання автомобіля TOYOTA «LAND CRUISER PRADO», 2006 року випуску, чорного кольору, номер кузову [NUMBER] власнику [PERSON] , для виконання. 18.04.2024 за № 3005/119-63/02/10-2024 адвокату Вітеру С.В. надано відповідь СВ ВП № 1 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області, що до ХФ ДП МВС України (наразі ЦЗ ГУНП в Харківській області) надано запит, щодо наявності на території штраф-майданчика вищевказаного автомобілю. 31.05.2024 за № 8063/119-63/02/10-2024 адвокату Вітеру С.В. надано додаткову відповідь, що до ВП № l Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області надійшла відповідь на запит від ЦЗ ГУНП в Харківській області (вих. № 1367/119-50/01-2024 від 20.05.2025), та встановлено,що транспортний засіб TOYOTA «LAND CRUISER PRADO», номер кузова [NUMBER] , 2006 року випуску, чорного кольору, з моменту організації спеціального майданчику для тимчасово затриманих транспортних засобів ЦЗ ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Г.Сковороди (Пушкінська), 106 не приймався. На спеціальному майданчику з моменту організації ЦЗ ГУНП в Харківській області не перебував і не перебуває. Також, від ДП МВС «Інформ-ресурси» до спеціального майданчику ЦЗ ГУНП в Харківській області не передавався. Враховуючи вищевикладене, виконати ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова про повернення майна TOYOTA «LAND CRUISER PRADO», номер кузова [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] і, не представляється за можливе, у зв`язку із відсутністю на спеціальному майданчику вказаного транспортного засобу. Відповідно до п. 8 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 р. № 1104, відповідальним за зберігання речових доказів, що зберігаються разом з матеріалами кримінального провадження, є слідчий, дізнавач, який здійснює таке провадження. Враховуючи, що підслідність у кримінальному провадженні в якому транспортний засіб TOYOTA «LAND CRUISER PRADO», номер кузова [NUMBER] є речовим доказом визначено за іншим органом досудового розслідування, слідчі СВ ВП № l Харківського РУП № 1 ГУНП в Харківській області не є відповідальними за їх зберігання. Згідно пояснень заступника начальника СВ ВП № 1 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області майора поліції Капітальчук І.О., яка пояснила, що вказаний автомобіль був поставлений на штраф майданчик згідно акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 16.04.2016 ХФ ДП МВС України за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 106, в подальшому директору ХФ ДП МВС України «Інформ-ресурси» надіслано для відома та виконання ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18.04.2016 про арешт автомобіля TOYOTA «LAND CRUISER PRADO», номер кузова [NUMBER] . 20.05.2024 надійшла відповідь на запит від ЦЗ ГУНП в Харківській області \~ \~ \~ \~(вих. № 1367/119-50/01-2024 від 20.05.2025), та встановлено, що транспортний засіб TOYOTA «LAND CRUISER PRADO», номер кузова [NUMBER] , 2006 року випуску, чорного кольору, з моменту організації спеціального майданчику для тимчасово затриманих транспортних засобів ЦЗ ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Г.Сковороди (Пушкінська), 106 не приймався. На спеціальному майданчику з моменту організації ЦЗ ГУНП в Харківській області не перебував і не перебуває. Також від ДП МВС «Інформ-ресурси» до спеціального майданчику ЦЗ ГУНП в Харківській області не передавався, у зв`язку з чим, виконати ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова про повернення майна TOYOTA «LAND CRUISER PRADO», номер кузова [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] , не представляється за можливе, у зв`язку з відсутністю на спеціальному майданчику вказаного транспортного засобу. Згідно інформації наданої адвокатом Вітер С.В. під час періоду виконання ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова про повернення майна, встановлено, що його клієнт [PERSON] разом з ним звертались з заявою з приводу відсутності вказаного транспортного засобу зі штраф майданчику за адресою: [ADDRESS] ), до Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області. СВ ВП № 1 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області з метою перевірки отриманої інформації від адвоката, здійснювалась перевірка відомостей згідно бази ІПНПУ відповідно якої 18.05.2022 о 17:29 до Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області надійшла заява [PERSON] , [INFO] , що 25.04.2022 о 10:00 від адвоката дізналась, що зі штраф майданчику за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 106 (107) зник автомобіль д.н.з. [NUMBER] . Заява зареєстрована ЄО № 21885 від 18.05.2022. Матеріали 17.06.2022 передано до іншого підрозділу поліції, а саме до Харківського РУП №1 ГУНП в Харківській області, тобто, заява про вчинення кримінального правопорушення з приводу відсутності вказаного автомобіля зареєстрована належним чином. Згідно пояснень начальника відділення СВ Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області майора поліції Винокурової О.О., яка пояснила, що транспортний засіб переданий на зберігання на спецмайданчик, копія акту щодо його поміщення на спецмайданчик, знаходилась в матеріалах кримінального провадження № 12016220060000877 від 16.04.2016. Оскільки під час проведення досудового розслідування обидва підозрювані ухилились від явки до слідчого, та їх місцезнаходження було невідоме, 25.04.2016 останні оголошені в розшук та досудове розслідування зупинене на підставі п. 2 ч. 1 ст. 280 КПК України. 19.11.2016 встановлено місцезнаходження [PERSON] , та 19.11.2016 досудове розслідування у даному кримінальному провадженні відновлено. 01.01.2017 кримінальне провадження № 12016220060000877 від 16.04.2016 за підозрою [PERSON] направлено з обвинувальним актом до Червонозаводського районного суду м. Харкова. 3 вказаних матеріалів кримінального провадження були виділені матеріали досудового розслідування в окреме провадження відносно [PERSON] за №12016220060003035 від 06.12.2016, досудове розслідування у якому зупинене на підставі п.2 ч. 1 ст. 280 КПК України. Вказане кримінальне провадження приблизно влітку 2018 року, точної дати вже не пам`ятає, скеровано до ГСУ НПУ, та більше до слідчої не поверталось. Згідно пояснень старшого інспектора СВ УОАЗОР ГУНП в Харківській області майора поліції [PERSON] , яка повідомила, що старшим слідчим СВ Винокуровою О.О. поставлено автомобіль TOYOTA «LAND CRUISER PRADO»на штраф майданчик, розташований за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 106. За вказаною адресою нею проводився огляд місця події,де стояв автомобіль TOYOTA «LAND CRUISER PRADO»У ході слідчої дії виявлено та вилучено предмети та речі, які заходились в автомобілі. Після проведення слідчої дії протокол та речові докази передано слідчому [PERSON] , яка здійснювала досудове розслідування у кримінальному провадженні. Згідно пояснень старшого дізнавача з ОД ВД ГУНП в Харківській області підполковника поліції Рогинського О.П., який пояснив, що 29.05.2020 працює у відділі дізнання ГУНП в Харківській області, до цього працював в організаційно-методичному відділі СУ того ж ГУНП старшим слідчим в ОВС. Однією з ліній роботи була лінія контролю зберігання речових доказів, вилучених слідчими НПУ, організація їх обліку тощо. Однією з категорій речових доказів були авто-транспортні засоби, які спочатку зберігались на спеціальних майданчиках ДП МВС України «Інформ-Ресурси», а потім після ліквідації вказаного підприємства наприкінці 2018 року появилась необхідність передачі зазначених авто-транспортних засобів до сфери володіння ГУНП в Харківській області. Влітку 2019 року відповідним наказом ГУНП створено комісію з передачі - приймання авто-транспортних засобів, які визнані речовими доказами. Він приймав участь у діяльності вказаної комісії. До заходів з перевірки наявності та огляду цих транспортних засобів, залучались слідчі - представники тих підрозділів, які у свій час вилучали вказані ТЗ. Для організації цієї роботи до територіальних підрозділів надсилались відповідні службові телеграми. Точних дат та номерів наказів і СТ не пам`ятає через те, що минуло вже багато часу. Ніяких документів не зберіглось. Процесу фіксації, відшуку, огляду та передачі транспортних засобів (речових доказів), які значились за Основ`янським ВП - також не пам`ятає, додати нічого. Все вищенаведене зафіксовано у висновку службового розслідування від 23.07.2024, проведеного підставі наказу ГУНП в Харківській області від 02.07.2024 № 1471 за зверненням адвоката Вітера С.В. від 03.05.2024 в інтересах [PERSON] , з приводу невиконання ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.02.2024 щодо віддання на відповідальне зберігання автомобіля TOYOTA «LAND CRUISER PRADO», 2006 року випуску, чорного кольору, номер кузову [NUMBER] власнику [PERSON] (вх. СУ ГУ від 05.06.2024 за № М-О-695, ВДЗ ГУ від 04.06.2024 за № М-1730). За результатами службового розслідування, у діях працівників ДП МВС України «Інформ-Ресурси» в особі ФОП [PERSON] (на той час) виявлено можливі ознаки кримінального правопорушення з приводу незаконних дій (бездіяльності) стосовно зберігання майна, на яке накладено арешт (автомобіля TOYOTA «LAND CRUISER PRADO», 2006 року випуску, чорного кольору, номер кузову [NUMBER] ), у зв`язку з чим, згідно з вимогами наказу МВС України від 08.02.2019 № 100, відповідні матеріали перевірки направленні до ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області, для подальшої реєстрації в ІКС ІП НП України та прийняття рішення у встановленому законом порядку. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. За приписами ч. 1\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Статтею 1167 ЦК України передбачені підставі відповідальності за завдану моральну шкоду, а саме, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Судом установлено, що відповідно до листа Головного сервісного центру МВС від 03.03.2025 за вих. № 31/6255-5058-2025 та додатку до нього, станом на 03.03.2025 в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів відносно транспортного засобу TOYOTA LAND CRUISER 3956, (2006), ЧОРНИЙ, № двиг. [NUMBER] , № шасі [NUMBER] , наявна наступна інформація. 12.05.2015 позивач [PERSON] придбала у попереднього власника [PERSON] автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 3956, (2006), ЧОРНИЙ, днз [NUMBER] , № двиг. [NUMBER] , № шасі [NUMBER] . Позивачем [PERSON] отримано новий днз [NUMBER] та нове свідоцтво про реєстрацію ТЗ № [NUMBER] від 12.05.2015. 15.03.2019 позивачем [PERSON] в ТСЦ 5141 здійснено перереєстрацію автомобля TOYOTA LAND CRUISER 3956, (2006), ЧОРНИЙ, днз [NUMBER] , № двиг. [NUMBER] , № шасі [NUMBER] , при втраті свідоцтва про реєстрацію ТЗ № [NUMBER] . Позивачем [PERSON] отримано нове свідоцтво про реєстрацію ТЗ № [NUMBER] від 15.03.2019. 20.03.2019 позивачем [PERSON] в ТСЦ 5141 автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 3956, (2006), ЧОРНИЙ, днз [NUMBER] , № двиг. [NUMBER] , № шасі [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію ТЗ № [NUMBER] перереєстрований на нового власника [PERSON] за договором купівлі-продажу (СГ). Власник [PERSON] отримав новий днз [NUMBER] та нове свідоцтво про реєстрацію ТЗ № [NUMBER] від 20.03.2019. 13.04.2019 власником [PERSON] у ТСЦ 5141 здійснено перереєстрацію автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 3956, (2006), ЧОРНИЙ, днз [NUMBER] , № двиг. [NUMBER] , № шасі [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію ТЗ № [NUMBER] , при заміні номерного знаку. Власником [PERSON] отримано новий днз № [NUMBER] . 23.04.2019 власником [PERSON] у ТСЦ 5141 здійснено перереєстрацію автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 3956, (2006), ЧОРНИЙ, днз [NUMBER] , № двиг. [NUMBER] , № шасі [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію ТЗ № [NUMBER] , на нового власника [PERSON] за договором купівлі-продажу (СГ). Власник [PERSON] отримав новий днз [NUMBER] та нове свідоцтво про реєстрацію ТЗ № [NUMBER] від 23.04.2019. 23.04.2019 власником [PERSON] у ТСЦ 5141 здійснено перереєстрацію автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 3956, (2006), ЧОРНИЙ, днз [NUMBER] , № двиг. [NUMBER] , № шасі [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію ТЗ № [NUMBER] , на нового власника [PERSON] за договором купівлі-продажу (СГ). Власник [PERSON] отримав новий днз [NUMBER] та нове свідоцтво про реєстрацію ТЗ № [NUMBER] від 23.04.2019. Тобто, станом на дату звернення до суду із даним позовом 19.12.2024, позивач [PERSON] не є власником транспортного засобу TOYOTA LAND CRUISER 3956, (2006), ЧОРНИЙ, № двиг. [NUMBER] , № шасі [NUMBER] . Відповідно до статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З наведеного випливає, що завдання цивільного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи. При цьому захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц. Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача [PERSON] , про яке нею зазначається у позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (такий правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 22.09.2022 у справі № 924/1146/21, від 06.10.2022 у справі № 922/2013/21, від 17.11.2022 у справі № 904/7841/21). При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19). Поряд із цим, у названих постановах Верховного Суду також відзначено, що у разі з`ясування обставин відсутності порушеного права позивача (що є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові), судам не потрібно вдаватись до оцінки інших аспектів справи. Таким чином, вирішуючи спір, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову з підстав відсутності порушення цивільних прав та законних інтересів позивача [PERSON] . Інші доводи і заперечення сторін означених висновків суду не спростовують. Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» (№4241/03, §54, ЄСПЛ, 28.10.2010) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід. Судові витрати. За приписами ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до\~ст. 141 ЦПК України. Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України \~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed