Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

ТОВ «Діджи Фінанс» в електронній формі звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги вмотивовані тим, що 13.05.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №4547825 за яким відповідачу надано кредит в розмірі 7000 грн. із визначеною фіксованою процентною ставкою за користування кредитом. Право грошової вимоги за даним договором перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс» на підставі договору відступлення права вимоги №07Т від 13.09.2021 року, укладеного з ТОВ «МІЛОАН». Відповідач [PERSON] зобов`язання згідно умов кредитного договору належним чином не виконав, а тому станом на 26.09.2025 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 24 220,00 грн., з яких: 7000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 15 890,00 грн. заборгованість за відсотками, 1330, 00 грн. заборгованість за комісійними винагородами, яку позивач просить стягнути на його користь з [PERSON] .\~ В судове засідання представник позивача не з`явився, розгляд справи просив провести у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений. Причини неявки відповідача суду невідомі. Відзив чи заперечення проти позову від нього не надходили. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін без фіксування судового процесу, на підставі наявних у ній даних та доказів. Суд, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 13.05.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №4547825 за яким відповідачу надано кредит в розмірі 7000 грн. із визначеною фіксованою процентною ставкою за користування кредитом. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, інших сум, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на умовах договору. Кредитодавець свої зобов`язання за кредитним договором виконав, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, відповідно до умов договору, що підтверджується матеріалами справи. Згідно даного договору відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, проценти за користування кредитом на умовах, передбачених цим договором, однак відповідач всупереч умовам кредитного договору не повернув у повному обсязі кредит кредитодавцю, а також не виконав у повному обсязі всі інші грошові зобов`язання перед кредитодавцем, навіть після спливу строку кредитування встановленого умовами кредитного договору. Право грошової вимоги за даним договором перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс» на підставі договору відступлення права вимоги №07Т від 13.09.2021 року, укладеного з ТОВ «МІЛОАН». Станом на 26.09.2025 року заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем становить 24 220,00 грн., з яких: 7000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 15 890,00 грн. заборгованість за відсотками, 1330, 00 грн. заборгованість за комісійними винагородами. Відповідно до ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України договори є обов`язковими для виконання сторонами. В силу ст. 1049 та ст. 1048 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві кредит (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» необхідно стягнути заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №4547825 від 13.05.2021 року в розмірі 24 220,00 грн., з яких: 7000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 15 890,00 грн. заборгованість за відсотками, 1330, 00 грн. заборгованість за комісійними винагородами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягнення судового збору в розмірі 2 422,40 грн. Пп.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України зазначає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на правову допомогу належать до судових витрат. На підтвердження факту надання ФОП-адвокатом Міньковською Анастасією Володимирівною правничої допомоги позивачу у зв`язку із розглядом цієї справи, разом із позовною заявою до суду надані наступні документи: - детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних ФОП [PERSON] від 29.07.2025 року; - договір №42649746 від 05.05.2025 року про надання правової допомоги, укладений між ТОВ «Діджи Фінанс» та ФОП [PERSON] ; - додаткова угода №4547825 від 29.07.2025 року до Договору №42649746 від 05.05.2025 року; За таких обставин суд вбачає підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правничу допомогу, що були понесені позивачем. Такі витрати є співмірними із складністю справи, часом витраченим адвокатом, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони, яким є захист права власності, гарантованого Конституцією України та Законами України. Частиною 1 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Враховуючи зазначене, з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Outcome: approved