Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-30 00:00:00

Заявник звернулась до суду з заявою в порядку окремого провадження за змістом якої просить встановити факт, що вона та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з 2016 року до 2024 року. Вказана заява мотивована тим, що з серпня 2016 року по вересень 2024 року заявник проживала з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , однак за весь час спільного проживання до дня смерті [PERSON] , який помер [INFO] , шлюбні відносини вони офіційно не зареєстрували. За час фактичних шлюбних відносин, заявник та [PERSON] мали спільний бюджет, разом господарювали, вели спільний побут, утримували як помешкання в якому проживали, так і квартиру [PERSON] . Після смерті [PERSON] заявник поховала його за власний кошт та продовжує оплачувати комунальні послуги за квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому на праві приватної власності. Необхідність встановлення даного факту в судовому порядку зумовлено неможливістю оформлення прав на спадкове майно померлого, який дітей чи інших родичів, які б претендували на його спадщину, не має. Заявник у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги з підстав, викладених у заяві. Також пояснила, що вони були знайомі з померлим [PERSON] ще з шкільних часів та симпатизували одне одному. Однак у подальшому їхні життєві шляхи розійшлись та в подальшому кожен мав негативний досвід подружнього життя. Вже в дорослому віці після припинення попередніх шлюбних відносин вони відновили свої стосунки, а через деякий час почали проживати разом у її квартирі, що за адресою: [ADDRESS] , а квартира [PERSON] , що за адресою: [ADDRESS] , використовувалась померлим як майстерня, та вони спільно несли тягар її утримання. За час спільного проживання вони турбувалися одне про одного, мали спільний бюджет, разом відпочивали та займалися городництвом на дачній ділянці. [PERSON] неодноразово пропонував їй офіційно одружитися, але вона маючи попередній негативний досвід, не погоджувалась на це. Вже коли [PERSON] перебував у лікарні в м. Черкаси вона пообіцяла йому офіційно зареєструвати їх відносини після його одужання, однак він помер. Додатково вказала, що лише вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , оскільки інших осіб, які б могли претендувати на його спадщину, не має. Представник заявника адвокат Василенко Т.В., повноваження якої підтверджено ордером від 01.09.2024 року серії СА № 1137408, просила задовольнити заявлені вимоги, оскільки вони ґрунтуються на вимогах законодавства та наявні достатні підстави для цього. Також вказала, що після смерті [PERSON] його похованням займалась заявник. Свідок [PERSON] надав суду показання за змістом яких знав померлого [PERSON] з літа 2016 року, коли він переїхав проживати до [PERSON] , та почав жити з ним по сусідству. Про те, що [PERSON] та [PERSON] не перебували в офіційному шлюбі дізнався нещодавно, оскільки вони жили як повноцінна сім`я, фактично постійно були разом. Вже коли [PERSON] почав хворіти, то [PERSON] доглядала та піклувалася за ним. Свідок [PERSON] у судовому засідання надала показання про те, що проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] , понад 12 років та в неї склались добросусідські відносини з [PERSON] та її чоловіком [PERSON] , які проживали в кв. 66 . [PERSON] почав проживати разом з [PERSON] орієнтовно понад 8 років тому, оскільки на той час її донька була ще малолітньою. Судом також встановлено, що [INFO] в м. Черкаси помер [PERSON] , [INFO] , про встановлення факту проживання з яким однією сім`єю без реєстрації шлюбу звернулась до суду заявник, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 20.09.2024 року виконавчим комітетом Ватутінської міської ради Черкаської області. [PERSON] здійснила поховання померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про поховання від 20.09.2024 року № 123. Згідно змісту акту депутата Багачевської міської ради Бебік Т.І. від 19.03.2025 року, складеного в присутності та зі слів [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , яка є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , проживала та вела спільне господарство за даною адресою разом з [PERSON] , [INFO] , з серпня 2016 року до дня смерті [PERSON] у вересні 2024 року. Факт постійного проживання заявника та [PERSON] також підтверджується роздруківками фотознімків їх спільного дозвілля в періоди часу, долученими до матеріалів справи. [PERSON] у період часу з 02.05.1987 року по 03.08.2001 року перебувала в шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтва про укладення шлюбу від 02.05.1987 року серії [NUMBER] та свідоцтва про розірвання шлюбу від 03.08.2001 року серії [NUMBER] . [PERSON] в період часу з 12.03.1990 року по 06.04.1993 року, що підтверджується копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 17.03.2025 року № 0050084760. За життя померлому [PERSON] на праві приватної власності належала квартира за адресою: [ADDRESS] ), що витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.03.2013 року № 1605909. Відповідно до копій платіжних документів, у тому числі банківських, [PERSON] періодично в період часу вересня 2016 року по серпень 2024 року від імені [PERSON] здійснювала оплату комунальних послуг нарахованих за адресою: [ADDRESS] (раніше - Ватутіне). Постановою приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу Черкаської області від 17.03.2025 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] , в зв`язку з пропуском строків прийняття спадщини та відсутності документів, які б підтверджували факт родинних відносин [PERSON] та померлого [PERSON] . Згідно інформації приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу Черкаської області від 23.10.2025 року № 4161/02-14 [PERSON] є єдиною особою, яка подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, в спадковій справі, відкритій після смерті [INFO] [PERSON] . [INFO] . Заслухавши доводи заявника та його представника, покази свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що вказана заява підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Положеннями п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд у порядку окремого провадження, крім іншого, розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» від 30.05.2008 року № 7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, в такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту проживання з спадкодавцем однією сім`єю. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно п. 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 року № 5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Про утворення особами сім`ї може свідчити не тільки укладення між ними шлюбу, кровне споріднення, усиновлення, а й інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Про те, що законодавець визнає можливість створення сім`ї чоловіком і жінкою, які не перебувають у шлюбі, свідчать положення статті 74 СК України. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у Рішенні від 13.07.2000 року в справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany) суд вказав, що «поняття сім`ї (за ст. 8 Європейської конвенції з прав людини) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» defacto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Згідно ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Положеннями ст.ст. 1258, 1264 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. На підставі ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ушаков та Ушакова проти України» від 18.06.2015 року (остаточне - 18.09.2015 року), яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосовуванню судами як джерело права, вказано, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Враховуючи встановлені судом обставини, та її обумовленість настанням юридичних наслідків у вигляді можливості заявника реалізації права на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом як спадкоємець четвертої черги, суд вважає, що наявні підстави для встановлення факту проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , як чоловіка та жінки, однією сім`єю без реєстрації шлюбу з серпня 2016 року по день смерті [PERSON] - [INFO] , оскільки докази, що безпосередньо досліджені в судовому засіданні підтверджують вказані факти, та в суду відсутні сумніви щодо цього. Відповідно до вимог ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved