Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

ТзОВ «Вердикт Капітал» звернулось до [PERSON] з позовом про стягнення трьох відсотків річних, інфляційних збитків. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що між [PERSON] та АКТ «Райффайзенбанк Україна» 12.10.2006 року було укладено кредитний договір №CL-003/421/2006 за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 24\~100, 00 доларів США зі сплатою 12,99% річних. 13.07.2009 року між банком та [PERSON] було укладено Додатковий договір №1 до кредитного договору №CL-003/421/2006 від 12.10.2006 року, відповідно до умов якого на період з 13.07.2009 року до 14.12.2009 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися фіксована процентна ставка в розмірі 12,99% річних, з 14.12.2009 до повного виконання боргових зобов`язань для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка в розмірі 13,48 % річних. 21.08.2013 рішенням Франківського районного суду м.Львова по справі №2-3402/11 з [PERSON] стягнуто 379\~664,62 грн. заборгованості за кредитним договором та по 1700,00 грн. судового збору. Рішення залишається невиконаним. Загальний розмір заборгованості по сплаті інфляційних втрат та 3% річних за користування кредитом, що підлягає стягненню станом на 11.01.2023 року, відповідно до розрахунку заборгованості становить 96\~299, 41 грн., з яких: 24\~292,00 нараховані 3% річних, 72\~007,01 грн. втрати від інфляції. Просить позовні вимоги задоволити та стягнути з відповідача витрати на правову допомогу та сплачений судовий збір. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 07.04.2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, одночасно з поданням позову просив здійснювати розгляд справи без присутності представника позивача. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, в черговий раз подала до суду клопотання про перенесення судового засідання. З приводу заявленого відповідачкою [PERSON] клопотання про перенесення судового засідання, яке призначено на 06 листопада 2025 року, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до пунктів другого та шостого частини другої статті\~43, частини першої статті\~44 ЦПК України, учасники справи та їх представники зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії встановлені судом та добросовісно користуватися своїми процесуальним правами. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження ( ALIMENTARIA SANDERS S.A. v. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року ). ЄСПЛ вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (рішення від 08 квітня 2010 року у справі «GUREPKA v. UKRAINE (№ 2)» («Гурепка проти України (№ 2)»), заява № 38789/04, § 23). Також ЄСПЛ зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (рішення від 13 грудня 2011 року у справі «TRUDOV v. RUSSIA», заява № 43330/09, § 25, 27). Відповідачкою подавались неодноразові клопотання про відкладення судового розгляду, а саме 19.05.2023, 15.09.2023, 14.11.2023, 23.01.2024, 26.03.2024, 07.06.2024, 16.09.2024, 12.11.2024, 21.02.2025, 01.05.2025, 26.05.2025, 01.07.2025, 01.09.2025, 03.11.2025. Мотивуючи клопотання відповідачка зазначає, що вона знаходиться у пошуках кваліфікованого представника, а змога брати участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції у неї відсутня. Судові засідання за клопотання відповідачки неодноразово відкладалися. Вказані дії відповідача щодо неявки до суду та подачі клопотання про відкладення судового засідання, суд розцінює як зловживання своїми процесуальними правами, що призводить до затягування розгляду справи, яка перебуває в провадженні суду та порушує право позивача на її розгляд протягом розумного строку. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника. Оцінюючи поведінку заявника, а також осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу, слід взяти до уваги факти невиконання ними процесуальних обов`язків, наприклад, ненадання чи надання з порушенням строку, передбаченого\~ЦПК, доказів у справі; неодноразові неявки у судове засідання без поважних причин, якщо це призвело до порушення розумного строку судового розгляду. При цьому, суд також зазначає, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці виходить з того, що положення пункту 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Враховуючи вимоги\~ст.223 ЦПК України\~та\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідачки. В установлений судом строк відповідачка відзив на позовну заяву не надала, тому відповідно до ч.8\~ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 1\~статті 280 ЦПК України\~передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В відповідності до\~ст.280 ЦПК України\~суд ухвалив розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі\~статтею 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до\~ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 12.10.2006 року між [PERSON] та АКБ «Райффайзенбанк Україна» було укладено кредитний договір №CL-003/421/2006. Згідно умов договору, Банк надає Позичальнику кредит, а Позичальник прйимає його на наступних умовах: розмір кредиту 24\~100,00 долари США; цільове використання кредиту купівля автомобіля марки Citroen C4 VTR 1.6 IBVA; річна база нарахування процентів 360 календарних днів у році; дата остаточного повернення кредиту 12 жовтня 2012 року; поточний рахунок [NUMBER] ; дата платежу 12 (дванадцятого) числа кожного місяця; розмір платежу 486,17 доларів США. Згідно з умовами кредитного договору, сторони домовились, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка 12,99 %. 13.07.2009 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено Додатковий договір №1 до Кредитного договору № CL-003/421/2006 від 12.10.2006, відповідно до умов якого на період з 13.07.2009 року до 14.12.2009 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися фіксована процентна ставка в розмірі 12,99% річних, з 14.12.2009 до повного виконання боргових зобов`язань для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка в розмірі 13,48 % річних. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21.08.2013 (справа №2-3402/11) задоволено позов ТзОВ «ОТП «Факторинг Україна» та стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна заборгованість за Кредитним договором СL-003/421/2006 від 12.10.2006 р. \~в розмірі \~379 664 (триста сімдесят дев`ять тисяч шістсот шістдесят чотири) грн. 62 коп. Стягнуто з [PERSON] (на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна судові витрати у розмірі 1700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп. 20.09.2013 року Франківським районним судом м .Львова на виконання рішення від 21.08.2013 року видано виконавчий лист. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 13.02.2019 року у виконавчому листі №2-3402/11 замінено стягувача з ТзОВ «ОТП «Факторинг Україна» на ТзОВ «Вердикт Капітал». Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, ТзОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 10.09.2025 року залучено до участі у справі №465/1425/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до [PERSON] , про стягнення заборгованості правонаступника прав та обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС». Згідно наданого позивачем розрахунку за період з 11.01.2020 по 23.02.2022 у відповідача перед позивачем станом на 11.01.2023 становить становить 96\~299, 41 грн., з яких: 24\~292,00 нараховані 3% річних, 72\~007,01 грн. втрати від інфляції. Відповідно до п.1 ч.2, та ч. 5\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а також у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. За змістом ст.\~524,\~533-535\~і\~625 ЦК України\~грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Отже між сторонами виникло грошове зобов`язання на підставі рішення суду. Згідно з ч.2\~ст.625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Вищенаведене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові №6-2168цс-15 від 30 березня 2016 року, за змістом ч.2\~ст.625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Частиною 2\~ст. 625 ЦК України\~визначає, що 3 % річних (чи інший розмір, визначений договором) визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку процентів річних за основу має братися саме прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Такий правовий висновок, викладений, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). При цьому чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою\~статті 625 ЦК України\~сум (постанова Великої Палати Верховного Суду України від 04 червня 2019 року в справі №916/190/18, п.64). Також суд враховує, що частина грошового зобов`язання між сторонами виражена в іноземній валюті - доларах США, тому при розрахунках процентів та інших стягнень за основу береться розрахунок заборгованості у доларах США, що відповідає практиці Великої Палати Верховного Суду та підтверджується таким. Статтею 99 Конституції України\~встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. Статтею 524 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. У\~статті 533 ЦК України\~встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростований. Враховуючи вищевикладене, суд вважає що порушене право позивача підлягає захисту у судовому порядку шляхом стягнення із відповідача на користь позивача 3 % річних у сумі 24\~292, 40 грн. та 72\~007,01 грн. інфляційних збитків за зобов`язанням, а всього 96\~299, 41 гривню. За змістом частин з першої по шосту\~статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано: договір №03-01/2023 про надання правової допомоги від 03.01.2023 року, який укладено між ТзОВ «Вердикт Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс»; платіжну інструкцію №0358540000 від 17.01.2023 на суму 44\~000,00 грн.; акт №4 приймання передачі наданих послуг від 16.01.2023 року на загальну суму 21900,00 грн.; заявку на надання правничої допомоги 1 від 05.01.2023 року. Згідно з ч. 4\~ст. 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року.\~Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд критично оцінює співмірність розміру судових витрат, пов`язаних із наданням адвокатом вказаних вище послуг. Вказаний спір належить до категорій малозначних справ, щодо вирішення вказаного спору існує безліч судової практики, зокрема Верховного Суду, яка є сталою, збір доказів, вивчення матеріалів справи, підготовка та подання позовної заяви, не складає дуже багато часу та не вимагає великого обсягу аналітичної й технічної роботи, відтак суд дійшов переконання, що розмір витрат на правничу допомогу є завищеним, необґрунтованим та не пропорційним до предмета спору, у зв`язку з чим підлягає зменшенню до 6\~000 гривень. Крім того, у відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору (платіжне доручення №0358930003 від 23.01.2023 року) у розмірі 2684,00 гривень, які документально підтверджені.

Outcome: partial