Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

25.08.2025 в електронній формі через електронний кабінет до суду надійшов позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором № 200356845 від 14.10.2015 у сумі 44026 грн 07 коп., яка складається з: - суми заборгованості за кредитом 11030 грн 69 коп.; - суми заборгованості за відсотками 22613 грн 41 коп; - суми інфляційних втрат 7356 грн 77 коп., - суми 3 % річних 3025 грн 20 коп., а також судовий збір та витрати на правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовує таким. 14.10.2015 між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та [PERSON] укладено угоду № 200356845 щодо кредитування (кредитний договір). 20 липня 2020 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020, укладеного за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071, проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16. Відповідно до зазначеного судового рішення позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», зокрема, за кредитним договором № 200356845 від 14.10.2015. Додатком до договору є реєстр кредитних договорів. До позовної заяви надано витяг з додатку 1 до договору № 7_БМ про відступлення прав вимоги, який мав місце станом на дату укладання договору із зазначенням, окрім іншого, суми заборгованості. Оскільки кредитний портфель придбано з електронного аукціону Національної електронної біржі, протокол № UA-EA-2020 06-09-000032-b від 15.06.2020, то інформація про відступлення права вимоги міститься в публічному доступі на сайтах https://zakupivli.pro/auctions/ua-ea-2020-06 09-000032-b (посилання на аукціон) та https://torgi.fg.gov.ua/216108 (посилання на паспорт активу на сайті ФГВФО). Зазначає, що банк, правонаступником якого є позивач, виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином. Водночас відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк. Станом на 07.08.2025 загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 33644,10 грн, з яких: 11030,69 грн заборгованість за кредитом; 22613,41 грн заборгованість за відсотками. Заборгованість розрахована станом дату укладання до договору факторингу № 7_БМ від 20.07.2020, укладеного між ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та зафіксована у додатку до договору реєстрі кредитних договорів. Господарські операції на підставі договору № 200356845 від 14.10.2015, зокрема, розрахунок заборгованості проводились первісним кредитором відповідно до вимог НБУ та умов договору на основі зарахованих на розрахунковий рахунок сум та за допомогою ліцензованого програмного забезпечення, як визначено чинним законодавством України (ст. 534 ЦК України). Також відповідно до ст. 625 ЦК позивач нарахував на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних. Заборгованість відповідача за кредитним договором № 200356845 від 14.10.2015 року 33644,10 грн. Сума збитків з урахуванням 3% річних 3025,20 грн. Сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 7356,77 грн. Разом заборгованість становить 44026,07 грн. Представник відповідача[PERSON] у відзиві, поданому до суду 18.09.2025, заперечив щодо задоволення позову з таких підстав. Вважає, що позивачем жодним чином не доведені факт укладення спірного кредитного договору, перерахування відповідачу коштів на його виконання та факт переходу права вимоги за таким договором від первісного кредитора до позивача, оскільки суду надані лише копії відповідних документів, достовірність яких відповідач ставить під сумнів. Звертає увагу суду на те, що виписки за період з 23.05.2016 по 27.07.2020, надані як додатки до позову, не стосуються вказаного договору та не доводять отримання за ним коштів. Також зазначає про недотримання процедури укладення договору № 200356845 від 14.10.2015. У відзиві позивач та його представник заявляють про застосування позовної давності за вимогами на виконання кредитного договору № 200356845 від 14.10.2015. Ухвалою судді Віньковецького районного суду Хмельницької області від 28.08.2025 у справі відкрито провадження, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено справу до розгляду по суті 23.09.2025. 23.09.2025 клопотання представника відповідача Винничук Л.А. [PERSON] про витребування доказів задоволено частково та витребувано у позивача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» для дослідження під час судового розгляду оригінал: - заяви (оферти) від 14.10.2015 № 200356845; - довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Кредитна карта МКредитка (не іменна)» від 14.10.2015 б/н; - розписки про отримання платіжної картки та/або ПІН-коду від 14.10.2015. Також витребувано у позивача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» належним чином засвідчений витяг з Додатку № 1 до Договору № 7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 (Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами) з інформацією щодо відступлення права вимоги за договором № 200356845 від 14.10.2015. Зобов`язано позивача витребувані докази надати до Віньковецького районного суду Хмельницької області у строк до 13.10.2025 (включно), в судовому засіданні оголошено перерву до 14.10.2025. 14.10.2025 проведення судового засідання відкладено на 05.11.2025 у зв`язку з ненадходженням до суду витребуваних ухвалою документів. Представник позивача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» Романенко М.Е. у судове засідання 05.11.2025 не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. Однак у позовній заяві просив справу розглядати без участі представника позивача. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні 05.11.2025 проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві. Як вбачається із позовної заяви та доданих до неї додатків 14.10.2015 між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та [PERSON] укладено договір про надання та використання платіжної картки № 200356845 (кредитний договір) у вигляді заяви (оферти) шляхом відкриття поточного рахунку, надання платіжної картки та встановлення відповідного кредитного ліміту (а.п. 73-78 т. 2). З цією метою відповідачкою заповнена та власноручно підписана анкета № 1854196, довідка про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Кредитна карта МКредитка (не іменна)» від 14.10.2015 б/н; тарифи по продукту «МКредитка», а також вчинена розписка про отримання платіжної картки та/або ПІН-коду від 14.10.2015. Відповідно до згаданої розписки [PERSON] отримала платіжну картку № [NUMBER] до відкритого рахунку № [NUMBER] . Останній зазначений і в Заяві (оферті) № 200356845 від 14.10.2025 як рахунок, що буде використовуватись в рамках цього договору, в тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням картки, з дебетно-кредитним порядком обслуговування рахунку (п. 1.1.). Матеріали справи містять виписку по особових рахунках за період з 23.05.2016 по 27.07.2020 на 685-ти сторінках, у якій значиться кредитний договір № 200356845 від 14.10.2025 та прізвище, ім`я, по батькові відповідачки (а.п. 10-246 т. 1, а.п. 1-38 т. 2). 20 липня 2020 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020, укладеного за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071, проведеного 15.06.2020 (а.п. 51-53 т. 2). Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16 застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, а саме: зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2. Визнано відсутніми у Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 № 1905, реєстрах прав вимог від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2 до зазначеного договору факторингу. Визнано недійсним договір факторингу від 20.05.2016 № 1, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор». Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 № 1 і № 2. Визнано відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2, актах прийому-передачі від 20.05.2016 до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та в договорі факторингу від 20.05.2016 № 1 та додатках до нього (а.п. 54-69). Виконавчі провадження на підставі зазначеного вище судового рішення закінчені 29.12.2022 та 17.01.2023 (а.п. 70, 71 т. 2). До матеріалів справи долучені п`ять сторінок Додатку № 1 до Договору № 7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 (Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами), де під номером 55556 зазначена інформація щодо відступлення права вимоги за договором № 200356845 від 14.10.2015, укладеним з [PERSON] , що не є витягом у розумінні Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5 (а.п. 40-42 т. 2). Також інформація про відступлення права вимоги є публічно доступною на сайті за посиланням https://torgi.fg.gov.ua/216108 (посилання на паспорт активу на сайті ФГВФО). Відповідно до розрахунку суми заборгованості за кредитним договором № 200356845 від 14.10.2015, інфляційних втрат та 3% річних заборгованість відповідачки становить 44026 грн 07 коп., яка складається з: - суми заборгованості за кредитом 11030 грн 69 коп.; - суми заборгованості за відсотками 22613 грн 41 коп; - суми інфляційних втрат 7356 грн 77 коп., - суми 3 % річних 3025 грн 20 коп. (а.п. 79 т. 2). За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.\~526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1\~ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Водночас, згідно з ч. 2 цієї норми, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1\~глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Отже, до правовідносин сторін за кредитним договором підлягають застосуванню норми, які регулюють відносини позики, якщо це не суперечить суті кредитного договору. Стаття 1046 ЦК України\~передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог\~ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1\~ст. 207 ЦК України). Відповідно до ч. 2 вказаної статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно зі\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно\~з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з\~ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі\~ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитору зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі\~ст. 1082 ЦК України\~боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Представник позивача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» Романенко М.Е. у позовній заяві зазначив, що відповідно до умов кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 12450 грн 00 коп. з встановленим строком користування з 14.10.2015 по 14.10.2020. Водночас позивачем не доведено належними та допустимими доказами отримання [PERSON] коштів в день та у розмірі, зазначених у позові та визначених спірним договором. В матеріалах справи відсутнє підтвердження фактичного перерахування ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» 14 жовтня 2015 року на рахунок відповідачки коштів в сумі 12450 грн 00 коп. Виписка по особових рахунках за період з 23.05.2016 по 27.07.2020 на 685-ти сторінках, у якій значиться кредитний договір № 200356845 від 14.10.2025 та прізвище, ім`я, по батькові відповідачки, не містить номера рахунку [NUMBER] , який зазначений в Заяві (оферті) № 200356845 від 14.10.2025 як рахунок, що буде використовуватись в рамках цього договору, в тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням картки, з дебетно-кредитним порядком обслуговування рахунку. Доказів того, що зазначені у виписці рахунки належать відповідачці і використовувалися в рамках спірного договору, матеріали справи не містять. У постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 161/16891/15-ц (провадження №61-517св18) зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до\~статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Отже, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальнее виконання кредитного договору. На підтвердження позовних вимог позивачем надано розрахунок суми заборгованості за кредитним договором № 200356845 від 14.10.2015, інфляційних втрат та 3% річних, однак, фактично у ньому наведений розрахунок лише інфляційних втрат та трьох відсотків річних. На думку суду, наданий позивачем розрахунок не підтверджує умов кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних позивачем фінансових операцій та повністю залежить від волевиявлення позивача. За відсутності інших доказів, розрахунок заборгованості, наявний в матеріалах справи, не може підтверджувати наявність у відповідача заборгованості перед позивачем. Позивач не скористався своїми процесуальними правами, несучи ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій, не надав доказів, які б свідчили про перерахування ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» 14 жовтня 2015 року на рахунок відповідачки коштів в сумі 12450 грн 00 коп. Суд звертає увагу на те, що станом на день ухвалення рішення у справі ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» не виконана ухвала суду від 23.09.2025 та не надано ним для дослідження під час судового розгляду оригіналів: - заяви (оферти) від 14.10.2015 № 200356845; - довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Кредитна карта МКредитка (не іменна)» від 14.10.2015 б/н; - розписки про отримання платіжної картки та/або ПІН-коду від 14.10.2015. Також не наданий належним чином засвідчений витяг з Додатку № 1 до Договору № 7_БМ про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 (Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами) з інформацією щодо відступлення права вимоги за договором № 200356845 від 14.10.2015. Відтак копії цих доказів судом до уваги не беруться. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду (ч. 10 ст. 84 ЦПК України). Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч. 1-6 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, якімістять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до частини 6\~статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Це означає, що: 1) у особи, яка звернуласядо суду, наявні певні права, свободи чи інтереси; 2) права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, є порушеними, невизнаними або оспорюваними. Отже підставою зверненнядо суду є одночасна наявність зазначених умов, а обов`язок доведення таких покладається саме на позивача. Відповідно до статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У свою чергу, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України). Враховуючи наведене, відсутні підстави вважати, що відповідачка уклала кредитний договір, отримала на його виконання кошти, користувалася ними та має обов`язок їх повернути у відповідному розмірі. Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач не довів обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог, тому у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Щодо застосування позовної давності. У постанові Велика Палата Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц (провадження № 14-252цс18) дійшла висновку про те, що «виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права із зазначенням в якості додаткової підстави для відмови в задоволенні позову спливу позовної давності, не відповідає вимогам закону». Тому, враховуючи, що у задоволені позовних вимог слід відмовити, то заява представника відповідача про застосування позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог (п. 7.10. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2018 у справі № 910/18560/16). Щодо розподілу судових витрат. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання як розподілити між сторонами судові витрати (п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України) та у резолютивній частині рішення зазначається розподіл таких судових витрат (п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України). Судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи\~(ч.\~1\~ст.\~133\~ЦПК України). Відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~вимог. Відповідно до частини другої\~статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, оскільки судом відмовлено у задоволенні позову, сплачений при поданні позову судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу не підлягають стягненню з відповідача та залишаються за позивачем. На підставі ст. 207, 512, 514, 526, 610, 611, 626, 628, 638, 1046-1049, 1054, 1066, 1069, 1077, 1082 ЦК України,

Outcome: dismissed