Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

Представник ТзОВ "Бізнес позика" Танцуріна Є.В. звернулася до суду із позовною заявою у якій просить стягнути з [PERSON] на користь товариства заборгованість за договором про надання кредиту №380653-КС-001 від 19.12.2021 року в розмірі 27633,13 грн. Вимоги позовної заяви обґрунтовано тим, що 19.12.2021 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено договір №380653-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ « Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору ТОВ «Бізнес позика» надало позичальнику грошові кошти в кредит у розмірі 10 000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах визначених договором та правил про надання грошових коштів у кредит. Зважаючи на ті обставини що відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за договором, у нього станом на 08.08.2025 року утворилась заборгованість за договором №380653-КС-001 від 19.12.2021 в розмірі 27663,13 грн., що складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10 000,00 грн., суми прострочених платежів по відсотках - 16596,58 грн, суми прострочених платежів за комісією - 1036,55 грн. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 03.09.2025 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 52). Відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу зареєстрованого місця його проживання, згідно з відміткою Укрпошти "адресат відсутній за вказаною адресою". У Постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Враховуючи, що справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, ненадходження від відповідача відзиву на позовну заяву, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. З`ясувавши обставини, дослідивши докази, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 19.12.2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] виникли правовідносини у сфері договірних зобов`язань, шляхом укладення договору №380653-КС-001 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма), підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-5567. Предметом договору є грошові кошти у сумі 10000,00 грн, які надаються позичальнику на умовах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів. Сторони погодили істотні умови договору: тип кредиту: кредит, строк кредиту: 24 тижнів, процентна ставка: фіксована 1,07766643%, комісія за надання кредиту: 1500,00 грн, строк дії договору: до 05.06.2022, орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 24960,00 грн, орієнтовна реальна річна процентна ставка: 7257,47 грн. (а.с.16-21, 25-34). Відповідно до візуальної форми послідовності дій клієнта ТОВ «Бізнес Позика» вбачається послідовність дій відповідача в ІТС товариства на сайті www.my.bizpozyka.com 19.12.2021 щодо укладення договору про надання кредиту №380653-КС-001 від 19.12.2021 року (а.с.22). Згідно даних анкети клієнта [PERSON] сума бажаного кредиту: 10000,00 грн, дата отримання кредиту: 19.12.2021, також вказано номер телефону ( [NUMBER] ) та номер банківського рахунку/картки для перерахунку коштів № [NUMBER] (а.с. 23). Паспорт споживчого кредиту містить графік платежів та умови кредитування (а.с.14 - 15). Згідно квитанції №472732039 від 19.12.2021, [PERSON] 19.12.2021 зараховано кошти в розмірі 10000,00 грн на карту [NUMBER] за кредитним договором №380653-КС-001 від 19.12.2021 (а.с.24). Згідно інформації АТ КБ «ПриватБанк» №20.1.0.0.0/7-250909/50877-БТ від 12.09.2025, наданої згідно ухвали суду від 03.09.2025, в банку на ім`я [PERSON] емітовано карту № [NUMBER] . Згідно виписки по рахунку за договором №380653-КС-001 від 19.12.2021 за період з 19.12.2021 по 05.06.2022, вбачається зарахування 19.12.2021 на карту № 5168-7422-4200-1240 10000,00 грн. Отже, матеріалами справи підтверджено, що між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем укладено договір, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в розмірі 10000,00 грн шляхом переказу коштів на визначену банківську картку. ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами. Відповідач не повернув грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками відповідно до графіка платежів, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Здійснив часткову оплату на загальну суму 2080,00 грн. Згідно довідки ТОВ «Бізнес Позика» про стан заборгованості (без зазначення номера та дати) за договором №380653-КС-001 від 19.12.2021 року [PERSON] станом на 08.08.2025 має загальну заборгованість у розмірі 27633,13 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 10000,00 грн; заборгованість за відсотками 16596,58 грн, заборгованість за комісією 1036,55 грн (а.с.13). Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону України від 3 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» (далі Закон №675-VIII) електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із положень частини першої статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Зібрані докази вказують на те, що 19.12.2021 року [PERSON] уклав з ТОВ «Бізнес Позика» в електронній формі договір №380653-КС-001, за умовами якого, отримав шляхом перерахування від позивача на свою банківську картку кредитні кошти у сумі 10000,00 гривень та зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами та комісію в порядку, визначеному договором. Після закінчення строку кредитування відповідач не повернув грошові кошти та не сплатив проценти за користування ними та визначену договором комісію у повному обсязі. Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 08.08.2025 року утворилась заборгованість за договором №380653-КС-001 від 19.12.2021 року у розмірі 27633,13 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 10000,00 грн; заборгованість за відсотками 16596,58 грн, заборгованість за комісією 1036,55 грн. Вказаний розрахунок прострочених платежів по тілу кредиту та по процентах відповідає умовам укладеного між сторонами договору, підтверджується матеріалами справи. Доказів на його спростування відповідачем суду не представлено. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості за договором №380653-КС-001 від 19.12.2021 за тілом кредиту у розмірі 10000,00 грн та позовних вимог в частині стягнення заборгованості за процентами у розмірі 16596,58 грн, враховуючи правову позицію висловлену у постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Щодо позовних вимог в частині стягнення прострочених платежів за комісією в розмірі 1036,55, суд зазначає наступне. Згідно ч.2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Тобто, Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Верховний Суд в постанові від 06.12.2023 року по справі №755/15848/20 зазначив, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. В договорі №380653-КС-001 від 19.12.2021 відповідач своїм підписом погодив комісію за надання кредиту у розмірі 1500,00 грн, проте кредитодавець не роз`яснив за які конкретні розрахунково-касові дії з відповідача буде взята комісія за обслуговування кредиту. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості встановлено без уточнення найменування конкретних послуг та систематичності запиту споживачем інформації щодо обслуговування кредитної заборгованості. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про те, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку послуг з обслуговування кредиту, їх погодження зі споживачем при укладенні кредитного договору. Так, вказані умови договору не містять розмежування платних та безоплатних послуг, як і не містять найменування цих послуг, а значить передбачають виключно платні послуги стосовно обслуговування кредиту в тому числі, слід розуміти, і послуги на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць повідомляти йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншої інформації, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно. З урахуванням положень ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», суд дійшов висновку, що умови кредитного договору №380653-КС-001 від 19.12.2021 про встановлення комісії за обслуговування кредиту у розмірі 1500,00 грн є нікчемними, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості з комісії за обслуговування кредиту за кредитним договором у розмірі 1036,55,00 грн є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» підлягають частковому задоволенню та стягує з відповідача заборгованість у загальному розмірі 26596,58 грн, яка складається: сума прострочених платежів по тілу кредиту 10000,00 грн; сума прострочених платежів по процентах 16596,58 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь ТОВ «Бізнес Позика» слід стягнути судовий збір за подання позову у розмірі 2332,00 гривень.

Outcome: partial