Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

29 вересня 2025 року позивач звернувся до Березнегуватського районного суду з відповідним позовом до відповідача, через підсистему "Електронний суд ЄСІТС", який підписаний його представником Романенком М.Е. В позові зазначено, що 28 травня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір № 4038912. Відповідно до умов кредитного договору товариство надало відповідачу у користування кредитні кошти, в розмірі 8000 грн, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 13 вересня 2021 року ТОВ "Мілоан", на підставі договору факторингу №07Т, відступило ТОВ "Діджи Фінанс" право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками, в тому числі і за кредитним договором №4038912, укладеним з відповідачем. Станом на 28 травня 2025 року розмір заборгованості відповідача перед позивачем, становить 36520 грн. На підставі зазначеного, просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №4038912, у загальному розмірі 36520 грн., витрати на оплату судового збору, в розмірі 2422,4 грн. та витрати на професійну правничу допомогу, в розмірі 5000 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позові зазначив про слухання справи у його відсутність, підтримання позовних\~вимог в\~повному обсязі та не заперечення проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач в судове засідання також не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про що в матеріалах справи є відповідні докази, причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не направляв. Судом, за згоди представника позивача, ухвалено про заочний розгляд справи у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до ст.280 ЦПК України. Оскільки представник\~позивача та\~відповідач в\~судове засідання\~не з`явилися,\~відповідно до\~ч.2\~ст.247\~ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши докази у справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так 28 травня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит №4038912, за яким позивач надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти, в розмірі 8000,00 грн., строком на 15 днів (до 12 червня 2021 року) зі зниженою денною процентною ставкою 2,5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартною процентною ставкою в день 5,0 % від суми залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом та комісією за надання кредиту, в розмірі 1520,00 грн. (а.с.15-19). Згідно п.2.3.1.2. договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке продовження відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку, але загалом не може перевищувати 60 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування, проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховується за стандартною процентною ставкою. Крім того відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту, де сторонами детально визначено умови кредитування, що зазначені в договорі (а.с.19-20). Вказаний договір та паспорт споживчого кредиту було підписано сторонами шляхом обміну електронними повідомленнями із використанням одноразового пароля у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», про що свідчить Анкета-заява на кредит №4038912 від 28 травня 2021 року із зазначенням процесу її оформлення (а.с.10). ТОВ «Мілоан» виконав зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу грошові кошти, що підтверджується платіжним дорученням №47366822 від 28 травня 2021 року, однак останній не виконав взятих на себе зобов`язань, грошові кошти, комісію та відсотки за їх користування вчасно не повернув, у зв`язку з чим йому нараховано заборгованість, в розмірі 36520,00 грн., яку за договором факторингу №07Т від 13 вересня 2021 року, було передано ТОВ «Діджи Фінанс» (а.с.12,21-27,32). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачу нараховано за даним кредитним договором заборгованість, у розмірі 36520,00 грн., з яких 8000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 27000,00 грн. заборгованість за відсотками та 1520,00 заборгованість за комісією (а.с.13). Суму заборгованості перед позивачем відповідач в добровільному порядку не сплачує. Суд вважає, що між сторонами мають місце цивільно-правові відносини із зобов`язального права по кредитному договору. Відповідно до\~ст.526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Частина 1\~ст.530 ЦК України\~передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.2\~ст.1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до\~ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі\~статтею 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~статті 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 2\~статті 517 ЦК України\~передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цсі 5. Згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За вимогами ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем зобов`язання по погашенню кредитної заборгованості, розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач порушив умови кредитного договору, не в повному обсязі повернув отримані грошові кошти, сплатив відсотки та комісію, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню позивачу витрат на оплату судового збору, в розмірі 2422,40 грн. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, в розмірі 5000,00 грн., то згідно п.1 ч.3 ст. 113 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ст.137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3\~ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8\~ст.141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги №01-05/05 від 05 травня 2025 року з додатковою угодою №263 від 31 липня 2025 року про надання правової допомоги за позовом до відповідача, укладеного з ФОП [PERSON] , детальний опис робіт, виконаних адвокатом, а саме: правовий аналіз спірних правовідносин 1000 грн., складання позовної заяви 3000 грн., формування додатків 500 грн. та подання позовної заяви шляхом поштового відправлення 500 грн., акт про підтвердження факту надання правничої допомоги №263 від 31 липня 2025 року (а.с.9,14,28-31). Враховуючи складність справи, що є малозначною, виконані адвокатом роботи, які не є складними та не потребують значних затрат часу, зміст позовної заяви, що є типовим для такого виду правовідносин, обсяг доданих документів, який не є значним, суд вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу, у розмірі 5000,00 грн. не відповідають засадам розумності, співмірності, характеру наданої правової допомоги та реальності таких витрат, а тому вважає за можливе визначити їх на рівні 3000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved