Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін у справі. Позивачка [PERSON] у порядку представництва, котре здійснює адвокатка Комарницька М.В., сформувавши документ у системі «Електронний суд», 29.08.2025 року подала у Сколівський районний суд Львівської області позовну заяву, в якій просить ухвалити рішення про визнання за нею у порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] у с-щі. Славсько Сколівського (тепер - Стрийського) району Львівської області, право власності на об`єкт нерухомого майна -житловий будинок садибного типу (позначений у технічній документації літерою А-1) загальною площею 53,9 кв. м., з котрої житлова площа - 25,9 кв. м. та нежитлова площа - 28,0 кв. м., з сходами «а», та з приналежними до нього господарськими будівлями - двома навісами (позначені у технічній документації літерами Г, Ж), чотирма сараями (позначені у технічній документації літерами Д, Е, З, Л), вбиральнею (позначена у технічній документації літерою М), розташований за адресою: [ADDRESS] . Питання щодо стягнення на свою користь з відповідача Славської селищної ради Стрийського району Львівської області судових витрат у справі, котрі полягають у справлянні судового збору у загальному розмірі 3 472 грн. 87 коп., позивачка [PERSON] не порушує. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] ус-щі. Славсько Сколівського (тепер - Стрийського) району Львівської області у віці 69 років померла матір позивачки [PERSON] - [PERSON] , яка за життя розпорядилася усіма своїми правами й обов`язками на випадок смерті, зокрема 04.03.1994 року у с-щі. Славсько Сколівського (тепер - Стрийського) району Львівської області спадкодавиця [PERSON] склала заповіт, котрий був посвідчений у встановленому порядку секретарем виконавчого комітету Славської селищної ради Сколівського району Львівської області Костюк І.В. , номер у реєстрі 13, й цей заповіт до дня смерті спадкодавиці [PERSON] нею не змінювався та не скасовувався. За змістом вказаного заповіту, спадкодавиця [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповіла своїй дочці - позивачці [PERSON] .. Після смерті спадкодавиці [PERSON] відкрилася спадщина за вказаним заповітом, у тому числі й на належне їй право на спірний житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, право на котрий належало спадкодавиці [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу будинку, розташованого у сільській місцевості, від 23.03.1961 року, посвідченого виконавчим комітетом Славської селищної Ради народних депутатів Львівської області, номер у реєстрі 1. Отож, позивачка [PERSON] є єдиною спадкоємицею за вказаним заповітом усіх прав та обов`язків, котрі залишились після смерті спадкодавиці [PERSON] , у тому числі й на спірний житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, при цьому вона прийняла спадщину та не відмовилася від неї, а інших спадкоємців, які б претендували на обов`язкову частку у майні незалежно від змісту вказаного заповіту, немає. Проте оформити відповідне право на спадщину за вказаним заповітом після смерті спадкодавиці [PERSON] на спірний житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами позивачка [PERSON] не може у зв`язку із втратою правовстановлюючого документа на нього в оригіналі та збереженні в архіві КП Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» лише його копії. З огляду на вказане, отримавши 03.07.2025 року відмову Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у вчиненні нотаріальної дії, пов`язаної із видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті спадкодавиці [PERSON] на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, позивачка [PERSON] змушена була звертатися за захистом своїх спадкових прав до суду із даним позовом. Відповідач Славська селищна рада Стрийського району Львівської області у запропоновані судом строки та порядку відзиву на позовну заяву [PERSON] до неї про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна у порядку спадкування за заповітом не подала. Однак, вказаний відповідач через уповноваженого представника - Обухівського О.В. , у своєму клопотанні про здійснення цього судового провадження у цілому за відсутності зазначеного представника, одночасно виклав свою позицію у цій справі, за змістом котрої він просить ухвалити рішення на розсуд суду, відповідно до чинного законодавства України та встановлених обставин на підставі зібраних у цій справі доказів. Заяви та клопотання сторін у справі. Позивачка [PERSON] у порядку представництва, котре здійснює адвокатка Комарницька М.В., 25.09.2025 року через канцелярію подала у Сколівський районний суд Львівської області клопотання, що було зареєстроване в діловодстві за вх. № 6532, про проведення підготовчого засідання у цій справі за її відсутності та за відсутності її представниці - адвокатки Комарницької М.В.. Відповідач Славська селищна рада Стрийського району Львівської області у порядку представництва, котре здійснює Обухівський О.В., засобами електронного зв`язку 13.10.2025 року скерував до Сколівського районного суду Львівської області клопотання, що було зареєстроване в діловодстві за вх. № ЕП-1773, про здійснення судового провадження у цій справі у цілому за відсутності уповноваженого представника. Інших заяв та/чи клопотань від сторін у цій справі до Сколівського районного суду Львівської області не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 01.09.2025 року, з-поміж іншого, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. Визначено місце, дату та час підготовчого засідання у справі - зал судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. сколе, Стрийський район, Львівська область, 25.09.2025 року, 12:00 год.. Витребувано за власною ініціативою від Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції належно засвідчену копію спадкової справи № 132/2025, заведеної 29.05.2025 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] у с-щі. Славсько Сколівського (тепер - Стрийського) району Львівської області. Від Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 10.09.2025 року на відповідну ухвалу у частині витребування доказів до Сколівського районного суду Львівської області надійшла належно засвідчена копія спадкової справи № 132/2025, заведеної 29.05.2025 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] у с-щі. Славсько Сколівського (тепер - Стрийського) району Львівської області, із супровідним листом, що був зареєстрований в діловодстві за вх. № 6054, з якоїне вбачається тієї обставини, що розгляд цієї справи та ухвалене у ній рішення у майбутньому може вплинути на права та/чи законні інтереси будь-яких інших осіб, окрім як тих, хто приймає участь у справі. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 25.09.2025 року підготовче засідання у цій справі закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Визначено місце, дату та час судового засідання щодо розгляду цієї справи по суті - зал судових засідань у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область, 03.11.2025 року о 10:00 год.. Сторони у справі належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час судового засідання по їх справі щодо її розгляду по суті, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження. Позивачка [PERSON] у призначене судове засідання з розгляду цієї справи по суті не з`явилася, однак забезпечила явку своєї уповноваженої представниці - адвокатки Комарницької М.В., яка висловила позицію на підтримання позовних вимог своєї довірительки до Славської селищної ради Стрийського району Львівської області про визнання права власності на об`єкт нерухомого майна у порядку спадкування за заповітом, з тих підстав, котрі викладені у пред`явленому позові, просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач Славська селищна рада Стрийського району Львівської області у призначене судове засідання з розгляду цієї справи по суті явку уповноваженого представника не забезпечила. Суд вважав за доцільне та можливе здійснювати судовий розгляд цієї справи по суті за відсутності її учасників, які не з`явилися/не забезпечили явку уповноважених представників, та неявка яких не була перешкодою для можливості судового розгляду такої справи. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Своєю чергою, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Виходячи із наведених вище норм цивільного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав позивачки [PERSON] за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, та причетність до порушення таких її прав відповідача Славської селищної ради Стрийського району Львівської області, встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом під час розгляду даної справи встановлено, що позивачка [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України, що стверджується її паспортом громадянки України на бланку серії [NUMBER] , виданим Сколівським РВ УМВС України у Львівській області 23.06.2000 року (копія міститься у справі, а. с. 7-8), а її зареєстрованим місцем проживання на території України з 28.02.1977 року є [ADDRESS] . Зазначене задеклароване місце реєстрації позивачки [PERSON] стверджується також Витягом з реєстру територіальної громади № 2025/007228352, сформованим 02.06.2025 року адміністраторкою ЦНАП Славської селищної ради Стрийського району Львівської області Кузьмін Л.Я. (копія міститься у справі, а. с. 10). Згідно свідоцтва про народження на бланку серії [NUMBER] , виданого повторно Славською селищною радою Сколівського району Львівської області у відповідності до актового запису про народження від 07.04.1958 року за № 33 (копія міститься у справі, а. с. 12), з урахуванням даних свідоцтва про укладення шлюбу на бланку серії [NUMBER] , виданого Славською селищною радою Сколівського району Львівської області у відповідності до актового запису про шлюб від 07.05.1981 року за № 5 (копія міститься у справі. а. с. 13), матір`ю позивачки [PERSON] записана [PERSON] , за національністю - українка. Судом також встановлено, що матір позивачки [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] у віці 69 років у с-щі. Славсько Сколівського (тепер - Стрийського) району Львівської області, що стверджується свідоцтвом про смерть на бланку серії [NUMBER] , виданим Відділом Славською селищною радою Сколівського району Львівської області у відповідності до актового запису про смерть від 12.04.1994 року за № 12 (копія міститься у справі, а. с. 11). Вказаний день смерті спадкодавиці [PERSON] є часом відкриття спадщини після її смерті. За життя спадкодавиця [PERSON] розпорядилася усіма своїми правами й обов`язками на випадок смерті, зокрема 04.03.1994 року у с-щі. Славсько Сколівського (тепер - Стрийського) району Львівської області спадкодавиця [PERSON] склала заповіт, котрий був посвідчений у встановленому порядку секретарем виконавчого комітету Славської селищної ради Сколівського району Львівської області Костюк І.В. , номер у реєстрі 13, й цей заповіт до дня смерті спадкодавиці [PERSON] нею не змінювався та не скасовувався (копія міститься у справі, а. с. 14). За змістом вказаного заповіту, спадкодавиця [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповіла своїй дочці [PERSON] , тобто позивачці у справі. Судом встановлено й те, що позивачка [PERSON] , яка бажає оформити спадщину після смерті спадкодавиці [PERSON] , прийняла спадщину, так як вступила в управління та володіння спадковим майном та на день смерті останньої проживала й мала задеклароване місце реєстрації з нею в одному житлі - по [ADDRESS] . Окрім того, позивачка [PERSON] 29.05.2025 року звернулася до Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом(копія мітиться у справі, а. с. 28). Як вбачається з витребуваної від Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції спадкової справи № 132/2025, заведеної 29.05.2025 року після смерті спадкодавиці [PERSON] (копія міститься у справі, а. с. 41-54), інших спадкоємців, які б претендували на обов`язкову частку у майні незалежно від змісту вказаного заповіту, прийняли спадщину та/чи звернулися із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавиці [PERSON] , немає. Відтак, саме позивачка [PERSON] за вказаним заповітом вправі успадкувати усі права та обов`язки, які належали спадкодавиці [PERSON] на момент відкриття спадщини після її смерті і не припинилися внаслідок її смерті, а також входили до складу спадщини. Так, детально перевіряючи відповідні права та обов`язки, які належали спадкодавиці [PERSON] на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, а також входили до складу спадщини, зокрема прав на об`єкт нерухомого майна, котрий розташований по [ADDRESS] , та котрий є предметом спору у межах пред`явлених позовних вимог, судом встановлено, що такий в цілому складається з житлового будинку садибного типу (позначений у технічній документації літерою А-1) загальною площею 53,9 кв. м., з котрої житлова площа - 25,9 кв. м. та нежитлова площа - 28,0 кв. м., з сходами «а», та приналежних до нього господарських будівель - двох навісів (позначені у технічній документації літерами Г, Ж), чотирьох сараїв (позначені у технічній документації літерами Д, Е, З, Л), вбиральні (позначена у технічній документації літерою М), він збудований у 1981 році з прибудовами у 1988 році, в цілому не є об`єктом самочинного будівництва. Наведені вище обставини стверджуються технічним паспортом, виготовленим 12.06.2025 року суб`єктом господарювання - КП Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» на замовлення позивачки [PERSON] , із реєстраційним номером у Реєстрі будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації ЄДЕСуСБ ТІ01:9173:4251:6484:6333 (копія міститься у справі, а. с. 19-21, 22-26). Окрім того, згідно даних технічного архіву КП Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», право власності на спірний житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами було зареєстровано за спадкодавицею [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу будинку, розташованого у сільській місцевості, від 23.03.1961 року, посвідченого виконавчим комітетом Славської селищної Ради народних депутатів Львівської області, номер у реєстрі 1, та зареєстровано в реєстровій книзі № 3 за реєстровим № 318 (копія міститься у справі, а. с. 16-18), що стверджується довідкою КП Львівської обласної ради «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 26.06.2025 року за № 1553 (копія міститься у справі, а. с. 27), й оригінал такого правовстановлюючого документа на сьогодні втрачений. Як уже йшлося вище, позивачка [PERSON] , яка прийняла спадщину у встановленому порядку після смерті спадкодавиці [PERSON] , 29.05.2025 року зверталася до Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак 03.07.2025 року одержала відмову у вчиненні зазначеної нотаріальної дії за вих. № 413/01-16, через відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на спірний житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами (копія міститься у справі, а. с. 32). Релевантні норми та джерела права, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення, мотиви їх застосування. Встановлені судом цивільні правовідносини щодо визнання права на об`єкти нерухомого мана у порядку їх спадкування регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України), іншими актами цивільного законодавства. При цьому, прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України положення зазначеного Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності діючим ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, які виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки згадані вище правовідносини щодо спадкування виникли до набрання чинності діючим ЦК України, то суд при розгляді даного спору у вказаній частині керується також положеннями ЦК Української РСР 1963 року та діючими на той час законодавчими актами. Так, відповідно до частин 1, 2 ст. 524 ЦК Української РСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За змістом ст. 534 ЦК Української РСР 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. При цьому, неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку (ст. 535 ЦК Української РСР 1963 року). Заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений (ст. 541 ЦК Української РСР 1963 року). Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 зазначеного Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (пункт 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (пункт 20 Інструкції). За загальним правилом, наведеним у статтях 15, 16 ЦК України, кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частин 1, 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (договорів). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України особа може пред`явити позов про визнання за нею права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Узагальнена оцінка доводів та аргументів, наведених у справі, щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог за результатами розгляду цієї справи. Узагальнюючи оцінку доводів та аргументів позивачки [PERSON] , виходячи з відсутності у господарства, до котрого входить спірний житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, фактично статусу колгоспного двору, а також враховуючи ту обставину, що незаконність набуття за життя спадкодавицею [PERSON] права на спірний житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами не встановлена судом і такий факт ніким не оспорюється, то суд вважає, що право на спірний житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами було набуте спадкодавицею [PERSON] правомірно, зокрема на підставі договору купівлі-продажу будинку, розташованого у сільській місцевості, від 23.03.1961 року, посвідченого виконавчим комітетом Славської селищної Ради народних депутатів Львівської області, номер у реєстрі 1, та зареєстровано в реєстровій книзі № 3 за реєстровим № 318. При цьому, оскільки судом було також встановлено, що оригінал названого правовстановлюючого документа на спірний житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами на сьогодні втрачений, що, відповідно, унеможливлює здійснити спадкування позивачкою [PERSON] прав та обов`язків на цей об`єкт нерухомого майна у цілому у нотаріуса, то у суду немає перешкод для можливості захисту зазначених порушених прав позивачки [PERSON] як єдиної спадкоємиці за заповітом, яка прийняла спадщину після смерті спадкодавиці [PERSON] та не відмовилася від такої спадщини, у спосіб визнання за нею відповідного права у порядку спадкування. Відтак, позовні вимоги підлягають до задоволення. Зокрема, слід визнати за позивачкою [PERSON] право власності на житловий будинок садибного типу (позначений у технічній документації літерою А-1) загальною площею 53,9 кв. м., з котрої житлова площа - 25,9 кв. м. та нежитлова площа - 28,0 кв. м., з сходами «а», та з приналежними до нього господарськими будівлями - двома навісами (позначені у технічній документації літерами Г, Ж), чотирма сараями (позначені у технічній документації літерами Д, Е, З, Л), вбиральнею (позначена у технічній документації літерою М), розташований за адресою: [ADDRESS] , - у порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавиці [PERSON] , яка померла [INFO] у с-щі. Славсько Сколівського (тепер - Стрийського) району Львівської області. Щодо розподілу судових витрат у справі. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті позивачкою [PERSON] судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою майнового характеру у розмірі 3 472 грн. 87 коп. і підтверджуються квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки одного з відділень АТ КБ «ПриватБанк» від 18.07.2025 року за № 0.0.4464899886.1 (копія містяться у справі, а. с. 1), з урахуванням відповідної позиції цієї позивачки з вказаного приводу, яка не ставить питання про їх стягнення на свою користь з відповідача Славської селищної ради Стрийського району Львівської області у випадку задоволення вимог її позовної заяви, слід залишити за нею, відступивши таким чином від порядку розподілу судових витрат, визначеного у ст. 141 ЦПК України. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, окрім як сплати позивачкою [PERSON] судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою майнового характеру, матеріали цієї справи не містять. Окремо належить наголосити, що відповідно до роз`яснень, котрі містяться у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», при пред`явленні позову та ухваленні рішення за вимогами про право спадкоємців на майно, судовий збір визначається судом, виходячи із загальної вартості майна, і витрати на його оплату покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки. Отож, наведені вище судові витрати у справі у вигляді сплаченого судового збору, з урахуванням роз`яснень Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року за № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», й так належало б покласти на позивачку [PERSON] , як спадкоємицю за заповітом спірного майна пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто у повному обсязі.

Outcome: approved