Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом, в якому зазначив, що з 01.02.2008 року він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . При цьому, протягом періоду з 2000 року по час звернення із позовом фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] , де проживав у складі сім`ї із [PERSON] , [INFO] : у період до 08.08.2007 року як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, а після як чоловік і дружина. \~ \~ \~ \~ [PERSON] померла [INFO] . До часу смерті [PERSON] була наймачем квартири [ADDRESS] . Разом з нею та позивачем постійно проживав та вів спільне господарство її син [PERSON] , який також помер [INFO] . Позивач зауважує, що вищевказане житлове приміщення (попередня назва вулиці та змінена нумерація будинку [ADDRESS] ) надано [PERSON] виконавчим комітетом Богунської районної ради народних депутатів м.Житомира 07 травня 1992 року на підставі рішення №79 від 30.04.1992 року у складі сім`ї [PERSON] та її син [PERSON] . Позивач звертає увагу, що у 2000 році з дозволу основного квартиронаймача [PERSON] , оселився у вищеназване житлове приміщення і постійно проживає у ньому як офіційний чоловік квартиронаймача (покійної). На час звернення до суду із позовом у квартирі ніхто не зареєстрований, однак позивач фактично продовжує проживати та виконувати права та обов`язки члена сім`ї померлого наймача. За період спільного проживання із [PERSON] позивач сплачував житлово-комунальні послуги, вів з нею спільне господарство та побут, особи купували майно, мали спільні витрати спільний бюджет, спільне харчування, спільно купували майно для спільного користування, брали спільну участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, оосби мали усні домовленості про порядок користування житлом. Крім того, позивач піклувалася про рідного сина покійної дружини, виховував його. Вказуючи на те, що відповіддю виконавчого комітету Житомирської міської ради від 24.04.2025 року № 25/С-3381/1034 відмовлено у внесенні змін до договору найму та відкриття особового рахунку на ім`я [PERSON] з підстав відсутності ордеру, договору найму, піднайму, позивач просить визнати [PERSON] членом сім`ї померлого наймача [PERSON] ; визнати за [PERSON] право постійного користування квартирою [ADDRESS] ; зобов`язати виконавчий комітет Житомирської міської ради внести зміни до договору найму квартири [ADDRESS] та відкрити особовий рахунок на ім`я [PERSON] 1. Ухвалою суду від 29.05.2025 року по справі відкрите загальне позовне провадження. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому акцентовано увагу на роз`ясненнях Пленума Верховного Суду України у п. 9 Постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (із змінами, внесеними постановами № 2 Пленуму від 10 березня 1989 року та № 3 від 25 грудня 1992 року), де вказано, що при розгляді спорів про право користування житловим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи прописані вони в цьому житловому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство. На думку сторони відповідача, позивачем не надано документальних доказів тривалості проживання, про ведення спільного господарства, спільного бюджету та витрат, використання коштів на продукти харчування, купівлю побутових речей та ліків за період проживання з покійною [PERSON] . Посилаючись на положення ст.ст. 64, 65 ЖК України, що визначають обсяг прав та обов`язків членів сім`ї наймача, підстави вселення у приміщення, та вказуючи на фактичну вістутність інформації щодо письмової згоди усіх членів сім`ї на вселення [PERSON] , відповідач просить відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали наведені у позові вимоги. Представник додала, що вказані у позовній заяві відомості про фактичне проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] у пероід з 2000 року є помилковими, оскільки особа проживала у помешканні з 1994 року, коли познайомилась із [PERSON] та вселилась у приміщення. Представник третьої особи не заперечувала з приводу можливості задоволення позову, зауважила, що знає родину протягом тривалого часу, періодично їх бачила. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Судом встановлено наступні обставини. Виконавчим комітетом Богунської ради народних депутатів м. Житомира 07.05.1992 року видано ордер серії АЖ № 018864 на ім`я [PERSON] із правом заняття житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , у складі сім`ї: [PERSON] , [PERSON] (син). Відповіддю департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради від 14.04.2025 року №895/13 підтверджено зміну назви та нумерації будинку у [ADDRESS] на [ADDRESS] на підставі рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 13.02.1992 року. Відповідно до розпорядження міського голови м. Житомира від 19.02.2016 року №112 «Про перейменування топонімічних об`єктів та демонтаж пам`ятних знаків у м. Житомирі» вулиця Генерала Потапова перейменована на вул. Отаманів Соколовських без зміни нумерації будинків. За інформацією управління ведення реєстру територіальної громади Житомирської міської ради за адресою: [ADDRESS] , було зареєстроване місце проживання: [PERSON] , дата реєстрації 28.08.2002 року, 06.06.2022 року знятий у зв`язку зі смертю; [PERSON] , дата реєстрації [INFO] , 10.02.2025 року знята у зв`язку зі смертю. Відповідно до відомостей поквартирної картки на вищевказане приміщення [PERSON] є наймачем квартири. Судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частини першої статті\~8\~Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Пунктом 1 частини другої статті\~2\~ЦК\~України передбачено, що однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є верховенство права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності (пункт 61 Рішення Європейського суду з прав людини «Брумареску проти Румунії»). Основу принципу правової визначеності утворює ідея передбачуваності (очікуваності) суб`єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам. Принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації та правовідносини залишалися передбачуваними. Відповідно до частини четвертої статті\~10\~ЦПК\~України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі № 58255/00 встановлено, що тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції. Згідно із частинами першою, четвертою статті\~9\~ЖК\~України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Відповідно до статті\~61\~ЖК\~України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Типовий договір найму жилого приміщення, правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і прибудинкової території затверджуються Радою Міністрів Української РСР. Відповідно до частин першої та другої статті\~64\~ЖК\~України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття\~65\~ЖК\~України). Згідно із пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами\~Житлового кодексу\~України», судам роз`яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті\~64\~ЖК\~України). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття\~65\~ЖК\~України). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Вказана правова позиція, зокрема, відтворена Верховним Судом у постанові від 30 травня 2022 року. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Досліджені по справі письмові докази: свідоцтво про шлюб між [PERSON] та [PERSON] , квитанції про сплату комунальних послуг, акт ОСББ «Сокіл-7» про осіб - мешканців квартири, а також пояснення свідків, які зауважили, що знають родину [PERSON] протягом тривалого часу, їм відомі відомості про ведення особами спільного побуту, прийняття позивачем участі у загальних витратах сім`ї, за своїм сукупнім охопленням підтверджують факт набуття позивачем права на користування спірним жилим приміщенням, вселення до спільного житлового приміщення саме на умовах постійного проживання однією сім`єю з наймачем. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей\~55 та\~124 Конституції України та\~статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. З огляду на заявлені позивачем позовні вимоги, ефективний спосіб захисту в розрізі спірних правовідносин, суд вважає необхідним задовольнити позов в повному обсязі.

Outcome: approved