Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернулася до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з позовом до [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Терешківської сільської ради, Орган опіки та піклування Ріпкинської селищної ради, про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] виховує сина [PERSON] , [INFO] , без будь-якої участі біологічного батька. Батьком сина позивачки є [PERSON] , що підтверджується записами у свідоцтві про народження дитини. У зареєстрованому шлюбі сторони не перебували. Фактичні шлюбні відносини між позивачем та відповідачем тривали 3 роки, саме в цей період у них народився син, якому на день подання позову 13 років. Після припинення фактичних шлюбних відносин, а саме з листопада 2013 року, позивач з сином проживають окремо від відповідача, а останній не виконує своїх батьківських обов`язків, в тому числі належного утримання, виховання та спілкування, востаннє [PERSON] бачився та спілкувався з батьком, коли йому було 7 років. Щоб отримати хоч якусь допомогу на дитину позивач звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів. Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15.01.2018 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісяця починаючи з 27.10.2017 і до досягнення дитиною повноліття. На виконання даного рішення судом видано виконавчий лист. Мати та сестра відповідача від його імені сплачують аліменти, але їх розмір на даний час не здатний забезпечити і мінімальних потреб дитини. З позовом про стягнення з відповідача аліментів у більшому розмірі [PERSON] не зверталася, оскільки на даний час теперішній чоловік позивача забезпечує її сина від першого шлюбу, так як вважає його своїм сином, натомість відповідач, настільки відомо позивачу, перебуває за межами України, доходів в Україні не має, як і наміру допомагати сину. З 25.05.2018 позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , внаслідок чого змінено її дівоче прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від шлюбу мають сина [PERSON] , 2019 року народження. Відповідач постійно перешкоджає своїми відмовами отримання різного виду документів на дитину чи отримання дозволу виїзду за кордон. Останнього разу для перепрописки дитини не виявив бажання платити за переклад. Даний переклад позивач оплатила сама. Позивачка самостійно несе витрати пов`язані з утриманням та розвитком здібностей дитини. Відповідач не відвідував ні навчальні заклади, в яких навчавсяся син, ні лікарні за місцем проживання дитини. Здоров`я сина відповідача не цікавило жодним чином. Тобто,з часу припинення проживання разом з позивачкою і по цей час відповідач життям сина не цікавився і свідомо ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків. Зазначає, що відповідачу відоме місце проживання дитини, але він жодного разу не виявив бажання поспілкуватися із сином. Жодних перешкод для цього у [PERSON] не існує і не існувало. Стосунки у нинішній сім`ї доброзичливі, дружні. Син з рідним батьком не бачиться і не спілкується, батько на зв`язок не виходить. Стверджує, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини тощо; - не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; - не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; - не створюють умов для отримання дитиною виховання; та взагалі не спілкується з дитиною, що призвело до того, що син не знає свого генетичного батька та з 2018 року називає татом [PERSON] , який любить його, як рідного, забезпечує усім необхідним та дбає про його фізичний і духовний розвиток. Вказує, що зазначені обставини, як кожна окремо, так і в сукупності, дають підстави стверджувати про ухилення [PERSON] від виховання дитини та свідомого нехтування своїми обов`язками щодо останнього. При цьому посилається на відповідну практику Верховного Суду. Позивач сповнена рішучості позбавити [PERSON] батьківських прав, адже не може більше допускати такого ставлення до своєї дитини. Він повністю самоусунувся з життя сина. Оскільки на даний час [PERSON] виховується у повноцінній сім`ї [PERSON] , має рідного брата, і його хвилює, що його прізвище відмінне від інших членів сім`ї, має чіткий намір при оформленні паспорта громадянина України взяти прізвище іншого батька, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, позивач вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. ІІ. Стислий виклад позиції відповідача Сторона відповідача вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідач ніколи не перебував у шлюбі з позивачкою, під час спільного проживання у них народився син [PERSON] . Відповідач не відмовився від сина, про що свідчить свідоцтво про народження [PERSON] , а саме в свідоцтві про народження батьком зазначено [PERSON] . В подальшому спільне життя між позивачем та відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного розірвання відносин. Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15.01.2018 (справа № 743/1466/17) було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень щомісяця, починаючи з 27 жовтня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Наразі виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні в Чернігівському відділі державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (виконавче провадження №55980056). Розуміючи свою участь в утриманні дитини, [PERSON] кожного місяця перераховує через органи ДВС кошти, які більше ніж встановлені судовим рішенням. Також звертає увагу суду, що Верховний Суд вказує, що сам факт стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Навіть наявність заборгованості зі сплати аліментів сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. Вважає, що надані представником позивача документи не встановлюють юридично значимих фактів по вказаній справі і не можуть бути взяти судом до уваги. Наразі відповідач знаходиться поза межами України, але продовжує в повному обсязі сплачувати аліменти, постійно в телефонному режимі спілкується з дитиною та за допомогою месенджерів Vіbег, Теlеgгаm, Skуре, інколи і з позивачем. Намагається всіляко підтримати дитину, обговорити проблеми та шляхи їх вирішення, але з боку позивача зустрічає спротив, агресію та заборону на спілкування з дитиною. Позивач налаштовує дитину проти батька, намагається заборонити дитині спілкуватися з батьком, внаслідок чого дитина вже почала не відповідати на дзвінки відповідача. В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач притягувався до адміністративної відповідальності у зв`язку з невиконанням ним обов`язків щодо виховання дитини. Крім того, позиція [PERSON] , а саме його намагання зберегти зв`язок з дитиною та залучення до розгляду справи адвоката, подання відзиву на позовну заяву, надання доказів вказує що він цікавиться життям свого сина та свідчить про те, що він жодним чином не є тією особою, яка умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання сина і щодо якої є нагальна необхідність позбавлення батьківських прав, а справа має для нього дуже важливе значення. Посилається на відповідну практику Верховного Суду. Звертає увагу, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків. Виїзд відповідача за кордон стався через складнощі у його житті (неможливість знайти роботу), не може трактуватися як небажання [PERSON] спілкуватися з дитиною, брати участь у його вихованні. Дані обставини настали поза волею відповідача і без його винної поведінки. Зазначив, що представник позивача не надала суду беззаперечних доказів, які б свідчили про аморальний спосіб життя відповідача, зловживання алкогольними напоями, вчинення насильства стосовно дитини, ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та його винної поведінки. [PERSON] не перебуває на обліку у лікаря-психіатр або лікаря-нарколога. Стверджує, що не втратив інтересу до участі у вихованні дитини, має намір на спілкуватися з дитиною, задовольняти її потреби та не ухилявся від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. У зв`язку з наведеним просить в позові відмовити. ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Ухвалою від 14.01.2025 по справі відкрито загальне провадження та призначено підготовче судове засідання на 30.01.2025. 30.01.2025 відкладено підготовче засідання до 26.02.2025 для повторного виклику відповідача всіма відомими засобами зв`язку, в тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Ухвалою від 26.02.2025 залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Орган опіки та піклування Ріпкинської селищної ради та витребувано інформацію. Задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків та витребування: у Служби у справах дітей виконавчого комітету\~Терешківської сільської\~ради Полтавського району Полтавської області висновок щодо розв`язання даного спору; у ДПС інформації щодо перетинання державного кордону України відповідачем. Відкладено підготовче засідання до 19.03.2025. 19.03.2025 відкладено підготовче засідання за клопотанням третьої особи - Служби у справах дітей виконавчого комітету Терешківської сільської ради, до 03.04.2025. Ухвалою від 03.04.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.04.2025. 22.04.2025 оголошено перерву в судовому засіданні до 14.05.2025 у зв`язку із закінченням процесуального часу. 14.05.2025 відкладено судове засідання до 28.05.2025 в зв`язку з неявкою сторони позивача. 28.05.2025 відкладено судове засідання до 18.06.2025 в зв`язку з клопотанням представника позивача. 18.06.2025 справу було знято з розгляду у зв`язку з перебування головуючого судді на лікарняному. Справу призначено на 08.07.2025. 08.07.2025 оголошено перерву в судовому засіданні до 20.08.2025 в зв`язку із закінченням процесуального часу. 20.08.2025 справу було знято з розгляду у зв`язку з перебування головуючого судді на лікарняному. Справу призначено на 19.09.2025. 19.09.2025 відкладено судове засідання до 27.10.2025 та зобов`язано позивача забезпечити явку представника Служби у справах дітей виконавчого комітету Терешківської сільської ради. 27.10.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. У судовому засідання представник позивача підтримала заявлений позов та просила його задовольнити з підстав, викладених в позовні заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився. Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про що свідчить відмітка в довідці про причини повернення поштового відправлення «адресат відсутній за вказаною адресою». У такому разі днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, враховуючи положення пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України. Також відповідач повідомлявся про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві на позов та додаткових поясненнях. Представник Служби у\~справах дітей\~виконавчого комітету\~Терешківської сільської\~ради у судовому засіданні детально роз`яснила про процедуру прийняття Висновку Служби у справах дітей виконавчого комітету Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] , стосовно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням Виконавчим комітетом Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 26.03.2025 № 42, у прийнятті рішення покладається на розсуд суду. Представник Органу опіки та піклування Ріпкинської селищної ради у судове засідання не з`явився, від нього надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, у прийнятті рішення покладається на розсуд суду. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.08.2011, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ріпкинського районного управління юстиції Чернігівської області вбачається, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . У зареєстрованому шлюбі сторони не перебували. Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області у справі № 743/1466/17 від 15.01.2018 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісяця починаючи з 27.10.2017 і до досягнення дитиною повноліття. На виконання даного рішення 20.02.2018 судом видано виконавчий лист. З 25.05.2018 позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , внаслідок чого змінено її дівоче прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 25.05.2018, виданим Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області. [INFO] у позивача від шлюбу з [PERSON] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24.09.2019. З копії довідки КП «Житлово-Експлуатаціна організація № 2» Полтавської міської ради від 03.12.2024 № 2455 вбачається, що з 20.07.2018 року позивачка з чоловіком та сином [PERSON] проживали у [ADDRESS] , та зняті з реєстрації за вказаною адресою 04.12.2019. З копії довідки про зареєстрованих у житловому приіщенні (будиноку) осіб, виданої ТОВ «Управляюча компанія «Фортеця» від 02.12.2024 № 25/24 вбачається, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з 04.12.2019 по 01.09.2024 були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . З копії Витягу з реєстру Полтавської територіальної громади від 05.09.2024 № 2024/010659425 встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з 02.09.2024 зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Водночас, з копії Акта обстеження будинку [ADDRESS] та встановлення факту проживання без реєстрації від 25.10.2024 та копії Довідки про фактичне місце проживання від 28.10.2024 № 711/028-17, виданої ЦНАП Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області, вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають у будинку [ADDRESS] з березня 2023 року без реєстрації. З копії Довідки Ліцею № 17 «Інтелект» Полтавської міської ради від 20.11.2024 № 01-33/953 вбачається, що [PERSON] навчався у Ліцеї № 17 Полтавської міської ради з 22.01.2018 по 11.08.2023 (наказ про відрахування № 137-у від 11.08.2023). В копії Довідки Терешківського ліцею Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 09.09.2024 № 01-18/490 зазначено, що [PERSON] навчається в Терешківському ліцеї Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області в 8-А класі. З копії довідки Терешківського ліцею Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 22.11.2024 № 01-18/661 вбачається, що батько дитини [PERSON] не відвідує батьківські збори, не спілкується з вчителями, не цікавиться рівнем успішності та вихованості дитини. [PERSON] відвідує гурток з загальної фізичної підготовки, про що зазначено в копії Довідки громадської організації «РІВНОВАГА-ПЛЮС» від 25.11.2024 № 11-25ДВ. З повідомлення КП «Центр ПМСД № 3 ПМР» від 28.11.2024 № 012-12/01.2-16/1862 встановлено, що неповнолітній [PERSON] перебуває під медичним супроводом підприємства з 30.08.2018 та має чинну укладену декларацію про надання медичних послуг з лікарем-педіатром [PERSON] . Згідно даних, наданих декларативним лікарем, дитина знаходиться на обліку з приводу сколіатичної постави та плоскостопості. Хлопчик обстежений, оглянутий спеціалістами, регулярно проходить курси профілактичного лікування. Вакцинація проведена згідно віку дитини. На прийом до лікаря приходить у супроводі матері. Станом на 26.12.2024 [PERSON] до Служби у справах дітей виконкому Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області не звертався з питань щодо визначення порядку спілкування, побачень з сином [PERSON] , чинення йому перешкод у спілкуванні з сином з боку матері чи інших осіб. 25.12.2024 Службою у справах дітей виконкому Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області спільно із фахівцем КУ «Центр надання соціальних послуг Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області» було здійснено обстеження умов проживання дитини, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит від 26.12.2024 № 01-16/270. Згідно Акту обстеження умов проживання, затвердженого начальником Служби у справах дітей виконавчого комітету Терешківської сільської ради від О.Петріченко 25.12.2024, за адресою: будинок [ADDRESS] , встановлено, що дотримано санітарно-гігієнічні умови утримання житлового приміщення, чисто, охайно, тепло (пічне опалення). Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: для дитини виділена окрема умебльована кімната, наявне спальне місце, робочий куток для навчання, одягом посезонно забезпечено, наявні готові страви (їжа). За вказаною адресою проживають [PERSON] мама, [PERSON] син, [PERSON] син, [PERSON] тато (на теперішній час служить в ЗСУ). Стосунки у сім`ї доброзичливі, дружні. В результаті бесіди з [PERSON] , [INFO] з`ясовано, що дитина з рідним батьком не бачиться і не спілкується, батько на зв`язок не виходить. Згідно Висновку Служби у справах дітей виконавчого комітету Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням Виконавчого комітету Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 26.03.2025 № 42, виконавчий комітет Терешківської сільської ради як орган опіки та піклування вважає, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків: не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі, жодним чином не виявляє інтересу до її внутрішнього світу тощо. Висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , затверджено на комісії з питань захисту при виконавчому комітеті Терешківської сільської ради 20.03.2025. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дітей, виконавчий комітет Терешківської сільської ради як орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У додаткових поясненнях представник відповідача просить критично поставитись до вказаного висновку через процедурні порушення його оформлення, а також поверхневий та шаблонний підхід до його написання, без ґрунтовного аналізу обставин вирішуваного питання. В судовому засіданні начальник служби у справах дітей виконавчого комітету Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області Оксана Петріченко детально роз`яснила\~про процедуру\~прийняття зазначеного\~висновку.Зокрема пояснила, що даний висновок приймався колегіально комісією з питань захисту прав дітей при виконавчому комітеті Терешківської сільської ради у відповідності до Типового Положення про комісію з питань захисту прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866. Щодо відсутності дати складення висновку [PERSON] пояснила, що це її помилка. На питання суду надала пояснення, шо в основу висновку лягли пояснення матері [PERSON] . [PERSON] та самого малолітнього [PERSON] . [PERSON] з [PERSON] відбулась в присутності матері, оскільки, зі слів [PERSON] , в Терешківській сільській раді Полтавського району Полтавської області відсутній штатний психолог. На питання суду щодо об`єктивності свідчень малолітнього [PERSON] , наданих в присутності матері, яка негативно ставиться до відповідача, [PERSON] не змогла однозначно відповісти чи можна в такому випадку свідчення малолітнього [PERSON] вважати об`єктивними. Також [PERSON] заявила, що перебуває на посаді начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області близько двох років. З метою спонукання батьків до належного виконання своїх батьківських обов`язків практикує проведення бесід з батьками та роз`яснення норм діючого законодавства. Таких бесід з відповідачем остання не проводила. До служби у справах дітей позивачка щодо неналежного виконання батьківських обов`язків [PERSON] стосовно його малолітнього сина [PERSON] не зверталась. До отримання ухвали суду про надання висновку про такі факти їй відомо не було. Про факти щодо притягнення до відповідальності [PERSON] за неналежне виконання батьківських обов`язків стосовно його малолітнього сина [PERSON] їй також не відомо. З повідомлення органу опіки та піклування Ріпкинської селищної ради від 03.03.2025 № 417/03-11 вбачається про відсутність можливості виконання вимог ухвали суду від 26.02.2025 в частині подання письмового висновку щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON] та акта обстеження умов проживання відповідача по справі, оскільки станом на 03.03.2025 за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] не проживає. З телефонної розмови представника органу опіки та піклування Ріпкинської селищної ради з матір`ю [PERSON] - [PERSON] , стало відомо, що відповідач перебуває за межами території України. З наданої довідки-характеристики Ріпкинської селищної ради від 03.03.2025 № 214 вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , де фактично не проживає. Дані, які компрометують [PERSON] , у виконкомі відсутні. З відповіді ДПС від 26.02.2025 № 19/17483-25 вбачається, що [PERSON] виїхав за межі кордону України 12.01.2022. Повідомленням КНП Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня Чернігівської обласної ради від 06.03.2025 № 297 зазначається, що [PERSON] за медичною амбулаторною допомогою до лікаря-психіатра в амбулаторне психіатричне відділення не звертався. Повідомленням КНП Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня Чернігівської обласної ради від 12.03.2025 № 663 зазначається, що [PERSON] за медичною допомогою в диспансерне наркологічне відділення КНП «ЧОПНЛ» ЧОР не звертався. З повідомлення Чернігівського відділу державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області від 26.03.2025 № 12042 вбачається, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження АСВП № 55980056 з примусового виконання виконавчого листа № 743/1466/17, виданого Ріпкинським районним судом Чернігівської області 20.02.2018 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісяця, починаючи з 27.10.2017. Заборгованість зі сплати аліментів станом на 26.03.2025 згідно матеріалів вказаного виконавчого провадження складає 4157,54 гривень. Листом Чернігівського відділу державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області від 25.09.2025 № 65060 надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 24.09.2025, відповідно до якого відповідач сплачував з березня 2025 по вересень 2025 року по 2000 гривень щомісяця. З листа Чернігівського відділу державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області від 16.10.2025 № 67975 вбачається, що станом на 20.10.2025 заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] відсутня. Квитанцією ТОВ «Нова пошта» від 24.05.2024 № 2631 підтверджується відправлення [PERSON] своєму сину подарунку. Наданими роздруківками (скрін-шотами) відповідачем підтверджується надіслання коштів своєму синові коштів 23.06.2022 у розмірі 1500 гривень, 12.08.2022 у розмірі 2000 гривень, 26.04.2023 у розмірі 2000 гривень, 31.12.2022 у розмірі 1500 гривень. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що є знайомою сім`ї [PERSON] , відвідує їх досить регулярно - один раз на один-два тижні. Під час відвідувань вона також спілкується з малолітнім [PERSON] , який зазначав, що зі своїм батьком не спілкується, а нового чоловіка мами [PERSON] називає «татом». Біологічного батька [PERSON] свідок за весь час спілкування з родиною [PERSON] , тобто десь з 2019 року, жодного разу не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що знає родину [PERSON] близько трьох років, оскільки проживає по сусідству. За цей час відповідача вона жодного разу не бачила. Малолітній [PERSON] про свого біологічного батька нічого їй не розповідав, називає татом [PERSON] . Допитаний в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що є чоловіком позивача. Познайомився з нею у 2015 році. В той час відповідач, приїжджаючи з заробітків, брав до себе [PERSON] на день-два. Але це було не регулярно. У грудні 2017 року він з дружиною та малолітнім [PERSON] переїхали по постійне місце проживання до міста Полтава. З того часу відповідач не бачився з [PERSON] , до Полтави не приїжджав. Зі своїм біологічним батьком [PERSON] майже не спілкується, зідзвонюється умовно «раз на рік». Свідок вважає [PERSON] своїм сином, забезпечує усім необхідним, як і слід робити справжньому батьку. Станом на зараз свідок проходить службу в ЗСУ та буває вдома один раз на два місяці. У судовому засіданні, яке відбулося 19.09.2025, був опитаний неповнолітній [PERSON] в присутності психолога [PERSON] (диплом спеціаліста № [NUMBER] від 30.06.2008) та за відсутності позивача, який пояснив, що вважає своїм батьком [PERSON] , який про нього дбає та який живе разом з ним. Також з ним проживають мати та менший брат. Він ходить до школи та має звичайні для такого віку інтереси, займається греблею. Уроками з ним займається бабуся. Як виглядає його біологічний батько точно не пам`ятає, бо дуже давно його не бачив. Не дивлячись на те, що мама та [PERSON] не забороняють йому, все ж спілкуватися [PERSON] з батьком не хоче, бо вважає, що в них немає нічого спільного. Проте розуміє, що до нього намагається додзвонитися батько, оскільки тільки він йому дзвонить з польського номеру. Хоч дзвонить він не часто. На день народження у 2024 році батько передав йому подарунок з Польщі ігрову приставку, однак він в неї не грається. Позовні вимоги неповнолітній [PERSON] підтримує. Но питання суду щодо основної причини позбавлення його батька батьківських прав останній вказав на дискомфорт в повсякденному житті з приводу того, що він має відмінне від інших членів його родини, зокрема меншого брата, прізвище. Він би хотів також мати прізвище « [PERSON] ». V. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша\~статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини сьомої\~статті 7 СК України\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до частин першої-четвертої\~статті 150 СК України\~батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Згідно з частиною першою\~статті 155 СК України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою\~статті 164 СК України. Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до\~статті 165 СК України\~право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Звертаючись до суду із позовом [PERSON] як на підставу позбавлення батьківських прав [PERSON] посилалася на те, що вона зі своїм чоловіком [PERSON] займаються вихованням сина [PERSON] , забезпечують його усім необхідним, турбуються про його повноцінний розвиток, натомість відповідач не цікавиться сином, тривалий час перебуває за межами України, не вживає заходів до спілкування з дитиною, повністю усунувся від участі у житті та вихованні сина. Таким чином правовою підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав позивач визначає пункт 2 частини першої статті 164 СК України. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164\~СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини першої статті 17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21). Надаючи оцінку заявам позивача про те, що відповідач не цікавиться сином, тривалий час перебуває за межами України, не вживає заходів до спілкування з дитиною, повністю самоусунувся від участі у житті та вихованні сина, як ознакам ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, суд на підставі наявних в матеріалах справи доказів вважає доведеним факт неприйняття відповідачем участі в навчанні та підтриманні належного рівня здоров`я (лікуванні) сина. При цьому суд зважає на той факт, що позивач з сином та відповідач проживали в різних містах України на значному віддаленні, а з 2022 року відповідач перебуває закордоном. Такий факт сам по собі цілком природньо приводить до того, що до закладів освіти та медичних установ дитину водить той із батьків, з ким вона проживає, що не може апріорі свідчити про самоусунення відповідача від участі у житті та вихованні сина. Та обставина, що відповідач перебуває за кордоном, та відсутність побачень останнього з дитиною, не є підставами для позбавлення батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу. Вказуючи на те, що відповідач не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, позивач акцентує увагу на вкрай малому розмірі аліментів, які сплачує [PERSON] (1000 гривень щомісяця), а більше того на наявності заборгованості. Судом встановлено, що на момент звернення з позовом до суду [PERSON] дійсно мав заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина 4157,54 гривень. Протягом розгляду справи (січень листопад 2025 року) відповідач заборгованість погасив та з власної ініціативи збільшив розмір сплачених аліментів до 2000 щомісяця протягом останніх 8 місяців, що свідчить про зміну ставлення останнього до питання матеріального забезпечення сина. В контексті даного питання заслуговує на увагу й той факт, що позивач не зверталась як до відповідача, так і до суду щодо збільшення розміру аліментів, що могло давати [PERSON] відповідне підґрунтя вважати, що його дії в питанні матеріального забезпечення дитини достатні. Водночас, суд зауважує, що збільшення розміру аліментів, які сплачує [PERSON] на утримання свого сина [PERSON] , до 2000 гривень, не можна вважати цілком достатніми для належного забезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування, виховання 14-річного хлопця не тільки тому, що прожитковий мінімум для дитини віком 6-18 років становить 3196 гривень на місяць, а й тому, що загальновідомим є той факт, що реальна сума достойного забезпечення дитини такого віку в декілька разів більша від зазначеної суми. Досліджуючи та надаючи оцінку ключовому доказу сторони позивача - Висновку Служби у справах дітей виконавчого комітету Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] , стосовно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням Виконавчого комітету Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 26.03.2025 № 42, суд враховує надані в суді пояснення начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Терешківської сільської ради Полтавського району Полтавської області Оксани Петріченко, яка готувала вказаний висновок, та звертає увагу на таке. На думку суду висновок не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, а органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. При підготовці висновку достеменно було відомо про те, що [PERSON] не виносилися попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків і його поведінка не була предметом розгляду компетентних органів, він не притягався до відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків. Відтак висновок не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав. Водночас суд акцентує увагу на тому, що досліджуваний документ є висновком не органу опіки та піклування, а служби у справах дітей. Суд констатує, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року). Думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції. Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі №404/3499/17). З показань неповнолітнього [PERSON] вбачається, що родинний зв`язок з батьком розірваний, спілкування з батьком є несистемним, а сам [PERSON] спілкуватися з батьком не бажає, вважає своїм батьком іншу людину. Такі показання дитини в цілому узгоджуються з наявними в матеріалах справи доказами та пов`язані з двома обставинами. По-перше, створення матір`ю дитини нової родини з іншим чоловіком та значний відтинок часу, проведений в ній (близько 8 років), а також віддаленість батька від місця проживання дитини, неминуче призводить до зменшення участі батька в процесі виховання сина та збільшує вплив на дитину нового чоловіка матері. Такий процес є цілком природним та не може свідчити про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. По-друге, не системний підхід відповідача до регулярного спілкування, відсутність стабільної зацікавленості до життя та інтересів сина, його підтримки та недостатнє матеріальне забезпечення призвели до небажання останнього спілкуватися з батьком та відсутності спільних інтересів. Такі висновки переконують суд в істотній обмеженості активної участі батька (відповідача) в житті сина. Водночас саме по собі бажання дитини змінити прізвище на те, яке мають інші члени його родини, та небажання спілкуватися з батьком не можуть виправдовувати застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав. У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Таким чином, на переконання суду, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Позивач не довела суду при розгляді спору, яка реальна мета має бути досягнута шляхом позбавлення [PERSON] батьківських прав, як це змінить існуючу ситуацію на кращу і сприятиме захисту інтересів дітей. З дій позивача вбачалось бажання викреслити біологічного батька з життя дитини, а не спонукати до більш ретельного виконання ним своїх батьківських обов`язків, що, на думку суду, не може бути легітимною метою з огляду на те, що позивач не скористалась перед цим активними засобами впливу на відповідача та не переконалась у тому, що такі заходи не є дієвими. Натомість дії відповідача при розгляді спору та прийняті ним заходи для пошуку можливостей для спілкування з дитиною, збільшення матеріального забезпечення сина, активна участь через представника в розгляді справи переконливо свідчить про небайдужість та інтерес [PERSON] до сина, бажання брати активнішу участь у його житті. Таким чином, суд дійшов висновку, що змінити поведінку батька щодо свого сина в кращий бік можливо. Зміна поведінки батька по відношенню до свого неповнолітнього сина на краще, на переконання суду, сприятиме всебічному розвитку особистості, здатної примножувати матеріальні та духовні цінності суспільства. Водночас судом встановлено наявність обставин, які свідчать про істотну обмеженість активної участі батька (відповідача) в житті сина, що спричинені суб`єктивними факторами такими як його не усвідомлення важливості бути присутньою у житті дитини не тільки матеріально, але є духовно (через регулярне спілкування та інтерес до життя сина, організацію дозвілля тощо), а також об`єктивними причинами (значну віддаленість від місця проживання сина, наявність в родині дитини іншого чоловіка, який виконує функції батька). Враховуючи встановлені обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, бажання відповідача брати участь у вихованні та спілкуванні із сином, можливості виправлення поведінки [PERSON] , та відсутності підстав застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, суд дійшов висновку про відмову в позові. Водночас, з урахування поведінки батька щодо виконання своїх батьківських обов`язків, суд вважає за необхідне попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо виховання свого сина [PERSON] та покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. VІ. Розподіл судових витрат Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі відмови в позові - на позивача. З урахуванням викладено,

Outcome: dismissed