Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі також ТОВ «Бізнес Позика», позивач) звернулося до суду із позовом до [PERSON] (далі також відповідач), в якому просить стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 472960-КС-002 про надання кредиту від 09.01.2024, що становить 151 999,94 грн., яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 35 000,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах 111 749,94 грн.; суми прострочених платежів за комісією 5 250,00 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 09.01.2024 між «Бізнес Позика» та [PERSON] був укладений договір № 472960-КС-002 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно умов договору, товариство надало позичальнику грошові кошти в сумі 35 000 грн. на засадах строковості, поворотності та платності. Відповідач в свою чергу зобов`язався повернути кредит на умовах встановлених договором та графіком платежів. Однак, всупереч вимог законодавства та умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому порядку та строки, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у загальному розмірі 151\~999,94гривень. Зазначає, що відповідач не вживає жодних заходів, які свідчать про наміри виконувати зобов`язання передбачені Договором, ухилився від виконання зобов`язань перед ТОВ «Бізнес Позика». У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за договором позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом. Просить позов задоволити. 17.12.2024\~представник позивача\~з використання\~сервісу «Електронний\~суд» подав\~відповідь на\~відзив,\~в якому\~просить поновити\~позивачу строк\~для подання\~доказів у\~справі та\~долучити цю\~відповідь на\~відзив разом\~з усіма\~додатками до\~матеріалів справи\~та рахувати\~викладену у\~цій відповіді\~на відзив\~та додатках\~до неї\~інформацію при\~вирішенні судової\~справи,з тих\~підстав,\~що розрахунок\~заборгованості ґрунтується\~на умовах\~кредитного договору\~та узгоджується\~з матеріалами\~справи.\~Зокрема,\~вказує,\~що відповідач\~у відзиві\~на позовну\~заяву не\~поясняє чому\~на його\~думку розрахунок,\~який до\~позовної заяви\~був доданий\~позивачем,\~є начебто\~необґрунтованим,\~та таким,\~що начебто\~не узгоджується\~з матеріалами\~справи.\~Відповідач не\~був позбавлений\~можливості надати\~свій розрахунок\~заборгованості за\~кредитним договором,\~проте такого\~не надав.\~Разом з\~тим,\~у кредитному\~договору розмір\~процентів,\~які нараховуються\~на залишок\~заборгованості за\~кредитним договором,\~відповідає принципу\~свободи договору.\~Уклавши Кредитний\~договір позичальник\~добровільно погодився\~з його\~умовами.\~Крім цього,\~посилання позичальника\~на важкий\~майновий стан\~або введений\~воєнний стан\~в Україні\~не є\~підставою для\~зменшення суми\~процентів за\~користування кредитом,\~які позичальник\~зобов`язаний сплатити\~відповідно до\~умов Кредитного\~договору та\~норм Цивільного\~кодексу України.Також, встановлення обов`язку\~по сплаті\~комісії за\~надання кредиту\~у кредитному\~договорі відповідає\~принципу свободи\~договору.\~Відповідач уклавши\~кредитний договір\~погодився,\~зокрема сплатити\~комісію за\~надання кредиту.Зазначає, що відповідач знайомий з порядком укладення Кредитного договору та про всі інші типові умови кредитування у ТОВ «Бізнес Позика», а саме порядок перерахування кредитних коштів, порядок та розмір нарахування процентів за кредитним договором, встановлення комісії за надання кредиту тощо, оскільки він вже давно користується послугами ТОВ «Бізнес Позика» з надання кредитів та повністю виконував та закрив попередній Кредитний договір. 05.02.2025 судом отримано від відповідача відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позовної заяви у частині про стягнення відсотків відмовити з підстав, оскільки нарахована позивачем сума заборгованості не відповідає критеріям справедливості та суперечать законодавству в сфері захисту прав споживача. Вважає,безпідставним вимоги позивача в частині нарахування відсотків за користування кредитом з причин несправедливості умов кредитного договору в цій частині. Зважаючи на все вищенаведене, підстави для задоволення позову відсутні. Вказана цивільна справа перебувала в провадженні судді Марків Ю.С. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.05.2025 справу передано судді Кушнір Б.Б. Підставою проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи перебування судді Марків Ю.С. у відпустці, відповідно до розпорядження керівника апарату Франківського районного суду м. Львова Турчак М.І. №93/Р від 26.05.2025. Ухвалою суду від 29.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати за участю сторін. Ухвалою суду від 30.06.2025 клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. 22.07.2025 на виконання ухвали суду від 30.06.2025 надійшли витребувані докази від АТ КБ «ПРИВАТБАНК». 28.07.2025 представник відповідача Леха Тараса Петровича, адвокат Пузін Д.М. з використання сервісу «Електронний суд» подав клопотання про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, клопотання про визнання доказу недопустимим (неналежним) недостовірним та додаткові пояснення, до яких просив долучити до матеріалів справи в якості доказу відповідь від Центрального засвідчувального органу міністерства цифрової трансформації України щодо створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису від 28.07.2025, про відсутність жодного цифрового підпису на договорі про надання кредиту № 472960-КС-001 від 23.08.2023, створений через Центральний засвідчувальний орган Міністерства цифрової трансформації України. У задоволенні позову ТОВ «Бізнес Позика» до [PERSON] , просить відмовити на підставах, викладених у додаткових поясненнях. 28.07.2025 представник позивача з використання сервісу «Електронний суд» додаткові пояснення, до яких просив поновити позивачу строк для подання доказів у справі та долучити ці додаткові пояснення разом з усіма додатками до матеріалів справи. Врахувати при розгляді справи викладену у цих додаткових поясненнях та додатках до них інформацію. Долучити до матеріалів відповідь банку, яка була надана на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів від 30.06.2025 та врахувати її під час розгляду та вирішення справи та не брати до уваги під час розгляду та вирішення справи клопотання сторони відповідача про визнання доказу недопустимим, оскільки банк надав інформацію на виконання судового рішення. Ухвалою суду від 29.07.2025 розгляд даної цивільної справи відкладено та про дату, час та місце проведення наступного засідання повідомлено сторін. Ухвалою суду 04.08.2025 клопотання представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено. 13.08.2025 на виконання ухвали суду від 30.06.2025 надійшли витребувані докази від АТ КБ «ПРИВАТБАНК». 17.09.2025 судове засідання в режимі відеоконференції не відбулося у зв`язку з технічною несправністю. Ухвалою суду 01.10.2025 заяву представника відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено. Ухвалою суду від 07.10.2025 розгляд даної цивільної справи відкладено та про дату, час та місце проведення наступного засідання повідомлено учасників сторін. Позивач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, натомість позивач у прохальній частині позову, а також подав по справі заяву, згідно якої просив розглядати цивільну справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, а також його представник не вийшов\~ на зв`язок в режимі відеоконференції, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення такого. Втім представник відповідача по даній справі подавав через систему «Електронний\~суд» заяву, згідно якої просив відмовити в повному обсязі на підставах, викладених додаткових поясненнях. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» сформував позицію про те, що сторона по справі (заявник, позивач чи відповідач) зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника, відповідача та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Принцип юридичної визначеності як складова частина конституційного принципу верховенства права зобов`язує відповідача або його представника самостійно цікавитися перебігом розгляду справи в суді. Верховний Суд у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 910/12842/17 дійшов до висновку що, у разі відсутності представника з причин, пов`язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні, суд має виходити з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах. Наведені відповідачем обставини в обґрунтування причин його неявки у судове засідання не можуть бути визнані судом поважними, адже не є об`єктивно непереборними. Відповідач, як учасник судового процесу, не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Крім того, Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин суд вважає, що справу слід слухати за відсутності сторін на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом установлено, що 09.01.2024 ТОВ «Бізнес Позика» направлено [PERSON] пропозицію (оферту) укласти договір № 472960-КС-002 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма). В свою чергу, [PERSON] 09.01.2024 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 472960-КС-002 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма), на умовах визначених офертою. Таким чином, 09.01.2024 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір № 472960-КС-002 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаному у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до вказаного договору ТОВ «Бізнес Позика» надало відповідачу кредит у розмірі 35000,00 грн. шляхом перерахування вказаної суми коштів на банківську картку останньої строком на 24 тижні зі сплатою стандартної процентної ставки за кредитом у розмірі 2,00000000 % в день (фіксована), зниженої процентної ставки в розмірі 1,14933273 % в день (фіксована), а також комісії за надання кредиту в розмірі 5250 гривень. Згідно положень пункту 2.1. Договору, позичальник зобов`язався повернути кредитодавцеві кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика». Відповідно до\~п.\~3.2.2.\~Договору,\~сторони домовились,\~що у\~разі якщо\~повернення кредиту\~не здійснюється\~згідно погодженого\~графіку платежів,\~що наведений\~в п.\~3.2.3\~та Додатку\~№ 1\~до Договору\~(за\~виключенням дострокового\~повернення кредиту),\~у наслідок\~чого виникає\~прострочка по\~кредиту та\~строк цієї\~прострочки більше\~семи календарних\~днів,\~то умови\~про нарахування\~процентів за\~користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4 Договору. При цьому, нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та Додатку № 1 до Договору, та до закінчення терміну дії Договору. У підпунктах 4.2.1, 4.2.3 пункту 4.2 Договору, закріплено такі обов`язки позичальника: виконувати договір у порядку та в строки (терміни), встановлені договором; повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі, передбачені договором, до закінчення строку (терміну) дії договору. Позивачем надано візуальну форму послідовності дій клієнта в інформаційно-телекомунікаційної системі товариства на сайті www.my.tpozyka.com про хронологію дій щодо укладення кредитного договору № 472960-КС-002 від 09.01.2024. Так, відповідач підписав Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора UA-1046. Зокрема, 09.01.2024 о 00:03:57 год. відповідач ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи, що є підтвердженням підписання договору згідно візуальної форми\~послідовності\~дій\~клієнтав Інформаційно-телекомунікаційній системі позивача. Отже, даний договір підписано відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». До даного Договору, додано паспорт споживчого кредиту, які підписано відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. Договір також містить реквізити сторін, зокрема дані позичальника, а саме: ПІБ позичальника [PERSON] , його місце проживання, податковий номер, дані його паспорта гр. України, номер електронного платіжного засобу, електронна адреса, номери телефону, а також електронний підпис одноразовим ідентифікатором UA-1046. У анкеті клієнта (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи - https://my.tpozyka.com) від 23.07.2025 відповідач зазначив номер карти на перерахування кредиту № 5168-7451-2781-4470. Довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» від 31.07.2022 вих. №1069/07 підтверджено, що на сайті торговця через платіжний сервіс «Platon» була успішно проведена трансакція, зокрема 09.01.2024 перерахування коштів за договором №472960-КС-002 від 09.01.2024 у сумі 35 000,00 грн. відповідачу на картку банку № [NUMBER] . Також виконання належних зобов`язань позивачем за вказаним кредитним договором підтверджується витребуваною інформацією на виконання ухвали суду від 30.06.2025, оформленим листом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 09.07.2025 №20.1.0.0.0/7-250704/60520-БТ разом з випискою по рахунку № [NUMBER] за період з 09.01.2024 - 25.06.2024 та оформленим листом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 28.07.2025 №20.1.0.0.0/7-250721/87510-БТ. З наведеного\~вбачається, що ТОВ «Бізнес Позика» належним чином виконав свої зобов`язання за вказаним договором, надавши відповідачу кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами вищевказаного договору. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга статті 14 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України). Стаття 627\~ЦК\~України та ст.6\~цього\~Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона\~підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила\~щодо\~форми\~договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. У\~статті 204 ЦК України\~закріплено презумпцію правомірності правочину, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до\~частини\~першої\~статті 1054\~ЦК\~України\~за\~кредитним\~договором\~банк\~або інша\~фінансова установа\~(кредитодавець)\~зобов`язується\~надати грошові\~кошти (кредит)\~позичальникові у\~розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і були надіслані на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить Кредитний договір, адреса, реквізити та підпис сторін. Відповідно до умов Кредитного договору, Товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором. Відповідно до\~Закону України «Про електронну комерцію». Договором визначено, що він набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. ТОВ «Бізнес позика» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит. Розміщений в\~особистому\~кабінеті\~позичальника проект\~кредитного\~договору\~або інформація\~з\~посиланням\~на нього\~є\~пропозицією\~ТОВ «Бізнес\~позика»\~про\~укладення кредитного\~договору\~(офертою).\~Відповідь\~про\~прийняття пропозиції\~про\~укладення\~кредитного договору\~(акцепт)\~надається\~позичальником\~шляхом відправлення\~ТОВ\~«Бізнес\~позика» електронного\~повідомлення\~та\~відбувається із\~застосуванням\~електронного\~підпису одноразовим\~ідентифікатором,\~який\~надсилається\~ТОВ «Бізнес позика» електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником ТОВ «Бізнес позика» через веб-сайт або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номера позичальника на номер позикодавця. Після укладення кредитний договір розміщуються в особистому кабінеті позичальника. За змістом кредитного договору позичальник, приймаючи пропозицію ТОВ «Бізнес позика» про укладення кредитного договору, також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т. ч. правилами та графіком розрахунків) договорів в цілому та підтверджує, що він: ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Бізнес позика», що розміщені на веб-сайті ТОВ «Бізнес позика», та є невід`ємною частиною цього договору; не перебуває під впливом алкогольних, наркотичних, психотропних, токсичних речовин, здатний усвідомлювати значення своїх дій та управляти своїми вчинками; на момент підписання кредитного договору не існує ніяких обставин, які могли б негативно вплинути на платоспроможність позичальника та/або які створюють загрозу належному виконанню цього договору про які він не повідомив ТОВ «Бізнес позика» (судові справи, майнові вимоги третіх осіб тощо); вся інформація надана ТОВ «Бізнес позика», в т.ч. під час заповнення та відправлення заяви про надання кредиту, є повною, актуальною та достовірною; відповідає вимогам заявника, що встановлені розділом 2 правил надання фінансових кредитів (послуг) ТОВ «Бізнес позика»,\~\~що розміщені на веб-сайті ТОВ «Бізнес позика», є невід`ємною частиною цього договору. Укладення ТОВ «Бізнес позика» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Бізнес позика» ідентичного за змістом кредитного договору, які підписані власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей договір прирівнюються до такого, що укладений у письмовій формі. Відповідно до вимог договору він набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів на картковий рахунок позичальника і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, відсотків, комісії, строк та умови їх надання, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Отже, зі змісту кредитного договору № 472960-КС-002 від 09.01.2024 вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, комісії та умови кредитування, а відтак є належною підставою для виникнення та існування обумовлених таким договором прав і обов`язків сторін. Відтак, суд вважає, що доводи сторони відповідача є безпідставними та необґрунтованими, оскільки договір про надання кредиту, який був укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису у вигляді одноразового ідентифікатора, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», та сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору (сума, строк кредитування, а також розмір відсотків нарахованих за цей період) у сторін, відповідно до приписів\~статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які передбачені кредитними договорами. Щодо доводів сторони відповідача про те, що кредитний договір не підписаний сторонами, то суд відхиляє вказані доводи з огляду на те, що з договору № 472960-КС-002 від 09.01.2024 вбачається, що такий підписаний електронним підписом позичальника [PERSON] одноразовим ідентифікатором UA-1046 із зазначенням його власних персональних даних. Також, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариств за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19. Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення, невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини 2\~статті 1050\~ЦК\~України якщо договором установлено обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України,\~процентна ставка\~за\~кредитом\~може бути\~фіксованою\~або змінюваною.\~Тип процентної\~ставки\~визначається\~кредитним договором.\~Розмір процентів,\~тип процентної\~ставки\~(фіксована\~або\~змінювана)\~та\~порядок\~їх сплати\~за кредитним\~договором\~визначаються в\~договорі\~залежно від\~кредитного\~ризику,\~наданого забезпечення,\~попиту\~і\~пропозицій,\~які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. 10 червня 2017 року набув чинності\~Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у\~Законі України «Про захист прав споживачів»\~текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з набуттям чинності\~Закону України «Про споживче кредитування»\~залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої\~статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України\~«Про споживче\~кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22). Виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст.\~1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Як вбачається з розрахунку заборгованості та довідки про стан заборгованості за кредитним договором №472960-КС-002 від 09.01.2024, станом на 22.07.2025 заборгованість відповідача за даним\~договором становить 151 999,94 гривень, з яких: 35 000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 111 749,94 грн. - заборгованість по відсотках; 5 250,00 грн. - заборгованість по комісії. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести\~обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно постанови Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі 753/7883/15, доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку, оскільки спростування доказів позивача є процесуальним обов`язком саме відповідача, а не суду. Відповідно до частини 1\~статті 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Як вбачається з матеріалів справи,\~обґрунтованих заперечень\~проти позову\~відповідач не надав, наданий позивачем\~розрахунок заборгованості за договором, відповідачем жодним чином спростовано не було, власного розрахунку не подав. Крім цього, доказів на підтвердження чи спростування обставини щодо неукладення договору матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України, є його процесуальним обов`язком. Водночас,\~суд враховує\~правові висновки, викладені у постанові Великої\~Палати Верховного Суду від 14.11.2018\~у справі №2-1383/2010,\~згідно яких\~зазначено,\~що стаття 204\~ЦК\~України закріплює\~презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Зважаючи на встановлену статтею 204 ЦК України і не спростовану при вирішенні цієї справи в порядку статті 215 ЦК України презумпцію правомірності укладення зазначених договорів, останні у розумінні статей 11, 509 ЦК України є належними підставами для виникнення та існування обумовлених такими договорами прав і обов`язків сторін. Верховний Суд\~у постанові\~від 25\~травня 2021\~року у\~справі №\~554/4300/16-ц\~дійшов правового\~висновку,\~що «Належними\~доказами,\~які підтверджують\~наявність заборгованості\~за укладеним\~кредитним договором\~та її\~розмір є\~первинні документи,\~оформлені відповідно\~до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Таким чином, надані банком виписки за картковими рахунками позичальника, яким суди дали оцінку у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 17 грудня 2021 року по справі № 278/2177/15-ц (отже, виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором». Натомість позивач надав належні та допустимі докази, а також за клопотанням позивача витребувано судом належні докази, які підтверджують факт отримання відповідачем коштів за договором №6614930125 від 07.01.2025, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості за вказаним договором. Загальна сума\~заборгованості відповідача\~на момент\~подання позовної\~заяви за\~кредитним договором\~№472960-КС-002 від 09.01.2024становить у розмірі 151 999,94 гривень. Вказану суму заборгованості позивач просить стягнути з відповідача. Оскільки матеріали справи не міститься доказів повернення відповідачем позивачу отриманої за вказаним договором кредитних коштів у розмірі 35 000грн. та комісії у розмірі 5250 грн., а відтак, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 35\~000 грн. та по комісії у розмірі\~ 5\~250 грн. є обґрунтованими. Щодо розміру нарахованої заборгованості по процентам суд зазначає таке. Статтею 8\~Закону\~України\~«Про\~споживче\~кредитування» передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року. Закон України\~від\~22\~листопада\~2023\~року\~№\~3498-XI\~«Про\~внесення\~змін\~до\~деяких законів\~України\~щодо удосконалення\~державного регулювання\~ринків фінансових\~послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Відповідно до частини п`ятої статті 12\~Закону\~України\~«Про споживче\~кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Враховуючи вищевикладене,\~максимально можливий\~розмір нарахованих\~процентів у межах строку вказаного договору за період 09.01.2024 - 25.06.2025 включно становить 58\~800 грн. (35 000 грн. х 1% х 168 днів = 58\~800 грн.). Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню прострочена заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 58\~800 гривень. При цьому суд зазначає, що згідно пункту 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5\~розділу І\~цього\~Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Відтак, суд не вбачає підстав для застосування до вказаних правовідносин за договором про споживче кредитування відсоткової ставки, встановленої вказаним договором, оскільки правовідносини виникли після 24.12.2023, тому відсутні підстави для застосування денної процентної ставки, встановленої вказаним Законом протягом Перехідного періоду. Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до приписів\~ст. 263 ЦПК України,\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Зважаючи на\~вищенаведене,\~суд приходить\~до переконання,\~що відповідач\~належним чином\~не виконав\~своїх зобов`язань за договором №\~472960-КС-002\~про надання\~кредиту від 09.01.2024,\~відтак суд\~приходить до\~висновку,\~що позовні\~вимоги про\~стягнення з\~відповідача на\~користь позивача\~заборгованості за\~договором №\~472960-КС-002\~про\~надання\~кредиту від\~09.01.2024\~у\~загальному\~розмірі 99\~050\~гривеньє обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в цій частині. Згідно з ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 3 ч. 2\~ст.\~141\~ЦПК\~України,\~ інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову\~на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні\~до суду\~позивачем сплачено\~судовий збір у розмірі\~2422,40\~гривень,\~як передбачено\~статтею 4 Закону України «Про судовий збір». Ціна позову визначена позивачем сумою стягнення 151\~999,94гривень. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягує із відповідача на користь позивача документально підтверджені\~витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог на суму 1\~578,54 гривень (99050\~*2422,40/151999,94).

Outcome: partial