Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-30 00:00:00

10.01.2025 позивач ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» звернулось до суду з даною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог представник позивач вказує, що 22.04.2021 між ТОВ «ФК «АРАГОН» та відповідачем [PERSON] був укладений Договір №8555319 надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, згідно якого останній отримав кредит в сумі 3000 грн. шляхом перерахування грошових коштів на банківську карту відповідача № [NUMBER] строком на 15 днів до 07.05.2021 (включно) від дати отримання кредиту, але не більше 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконав, має заборгованість, яка станом на 15.04.2024 становить 61944 грн. з яких: 10245 грн. - розмір заборгованості на дату відступлення права вимоги; 51699 грн. - сума нарахованих відсотків станом на 15.04.2024. Крім того, у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання відповідач повинен сплатити позивачу збитки завдані інфляцією за період з 11.01.2021 по 24.02.2022 в сумі 352,65 грн. та 3% річних за період з 11.01.2021 по 24.02.2022 в сумі 106,52 грн. 21.10.2021 між ТОВ «ФК «АРАГОН» та позивачем ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» укладено Договір факторингу №21/10.2021, згідно якого до ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» перейшло право грошової вимоги за Договором №8555319 надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 22.04.2021. На підставі викладеного, позивач ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за Договором №8555319 надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 22.04.2021 в розмірі 61944 грн., а також збитки завдані інфляцією за період з 11.01.2021 по 24.02.2022 в сумі 352,65 грн. та 3% річних за період з 11.01.2021 по 24.02.2022 в сумі 106,52 грн., а всього 62403,17 грн. 15.05.2025 відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву в якому вказує, що: 1) матеріали справи не містять доказів, що кредитні кошти були перераховані саме йому, оскільки платіжна картка № [NUMBER] АТ «ТАСКОМБАНК», що указана в кредитному договорі йому не належить та в даному банку відкритих на його ім`я рахунків він не має; 2) позивачем не надано доказів, що електронний кредитний договір був укладений саме з відповідачем та ним підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора. Крім того, до відзиву на позовну заяву відповідачем додано заяву про застосування строків позовної давності, оскільки строк дії кредитного договору сплив 07.05.2021 в той час як з позовом ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» звернулось лише 10.01.2025, тобто поза межами встановленого законом трьох річного строку позовної давності. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, позов підтримав, відповідь на відзив не надав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що 21.04.2021 приблизно з 17.50 год. до 18.00 год. у нього зник зв`язок на телефоні, але він не надав цьому значення, вважаючи, що це проблеми з мобільним оператором чи телефоном. Повернувшись додому, та доєднавшись до мережі інтернету, йому почали приходити повідомлення про спробу входу до електронного банкінгу та електронної пошти. Тоді він зрозумів, що сім-картку зламали або випустили дублікат та заблокував усі банківські картки і намагався через оператора Київстар заблокувати сім-картку, проте, оскільки не знав точної суми залишку грошових коштів на мобільному рахунку, не міг це зробити. Оператор його повідомив, що трапилась перереєстрація його номеру телефону на іншу сім-картку та що його номер мобільного телефону [NUMBER] буде заблокований 22.04.2021. Приблизно о 10.30 год. він поновив свій номер мобільного телефону та через застосунок «Мій Київстар» перевірив історію використання номеру телефона та дізнався, що з його номера телефона здійснювали дзвінки на отримання кредитів, а через декілька йому почали приходити повідомлення про оформлені на його ім`я онлайн кредити. Проте, жодних договорів на оформлення цих кредитів він не укладав, кредитних коштів не отримував та, у зв`язку із зазначеними шахрайськими діями, 23.04.2021 звернувся до ВП №3 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області. На підставі викладено, відповідач [PERSON] просить суд відмовити в задоволенні позовної заяви. Заслухавши думку відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі їх суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис (в тому числі електронний) є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірного договору у мотивувальній частині судового рішення. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) та постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі №405/223/17 (провадження №61-18434св20). У Договорі №8555319 надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 22.04.2021 та додатках до нього, номер телефону позичальника зазначений як [NUMBER] (а.с.8-10, 12). Як слідує з Довідки щодо ідентифікації Позичальника в системі ТОВ «ФК «АРАГОН» від 22.04.2021, заявка на кредит подана 22.04.2021 о 08.20 год., одноразовий ідентифікатор на номер телефону [NUMBER] відправлений 22.04.2021 о 08.22 год., для підписання електронного кредитного договору ідентифікатор введений позичальником 22.04.2021 о 08.24 год. та у цей час були також перераховані кредитні кошти позичальнику (а.с.26). Водночас, згідно листів ПрАТ «Київстар», долучених відповідачем [PERSON] до матеріалів справи, абонентський номер [NUMBER] був зареєстрований за останнім лише 22.04.2021 о 11.36 год. Також, згідно п.п.3.3, 3.4. Розділу 3 Договору №8555319 надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 22.04.2021, кредит надається позичальнику шляхом безготівкового перерахування суми кредиту на рахунок платіжної картки Позичальника, зареєстрованої Позичальником для цієї цілі у особистому кабінеті та сайті Кредитодавця. Датою отримання кредиту Позичальником вважається дата зарахування відповідної суми на рахунок платіжної карти Позичальника, зареєстрованої Позичальником у Особистому кабінеті Кредитодавця (а.с.8). Відповідно до п.11.4.12 Розділу 11 Договору №8555319 надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 22.04.2021, підписуючи цей Договір, Позичальник засвідчує, що він надав згоду банку-емітенту платіжної картки, картковий рахунок якої був зареєстрований в Особистому кабінеті Позичальника, на договірне списання з платіжної картки на користь Кредитодавця заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання Позичальником своїх обовязків за цим Договором (а.с.9). Із аналізу зазначених умов кредитного договору слідує, що перерахування кредитних коштів здійснюється виключно на рахунок платіжної картки, що належить Позичальнику. Але, в наданих позивачем Договорі №8555319 надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 22.04.2021 (а.с.8-10), Анкеті (а.с.12) та Довідці щодо ідентифікації Позичальника в системі ТОВ «ФК «АРАГОН» від 22.04.2021 (а.с.26) не міститься інформація, щодо номеру рахунку платіжної картки, яку зареєстровав Позичальник у Особистому кабінеті Кредитодавця. Водночас, до позовної заяви позивачем додана інформаційна довідка №38/04 від 02.04.2024, що через платіжний сервіс «Platon» 22.04.2021 о 08.24 год. була проведена успішна транзакція щодо перерахування грошових коштів в сумі 3000 грн. за кредитним договором №8555319 на платіжну картку № [NUMBER] АТ «ТАСКОМБАНК» (а.с.15). Проте, як видно з Довідки заступника Голови Правління АТ «ТАСКОМБАНК» №1117/56.2.3.-Д від 16.04.2025, жодних відкритих рахунків та платіжних карток у АТ «ТАСКОМБАНК» на імя [PERSON] зафіксовано не було (а.с.67). Згідно з ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» не надано достовірних та достатніх доказів, які б свідчили про укладення кредитного договору між ТОВ «ФК «АРАГОН» та відповідачем [PERSON] , а тому останній не несе відповідальність за невиконання зобов`язання за неукладеним правочином, у зв`язку з чим позовна заява задоволенню не підлягає. Водночас, суд відхиляє доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки відповідно до п.19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» (що діяли на момент подачі позову), у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Щодо розподілу судових витрат, слід зазначити наступне. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Позивачем на підтвердження сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. було додано до позовної заяви платіжну інструкцію в національній валюті №2506 від 17.06.2024 (а.с.38). Але, згідно довідки секретаря Покровського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.01.2025 сума сплаченого судового збору за платіжною інструкцією в національній валюті №2506 від 17.06.2024 була зарахована до Державного бюджету та врахована під час розгляду іншої справи №212/278/25, що перебуває в провадженні судді Покровського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Пуставіта О.Г. (а.с.44). Таким чином, враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог та те, що позивачем судовий збір у цієї справі фактично сплачений не був, з позивача підлягає стягненню на користь держави 2422,40 грн. судового збору. Крім того, відповідачем [PERSON] у відзиві на позовну заяву було зазначено про понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. (а.с.66), але жодних доказів цьому ним надано не було, а тому зазначені витрати стягненню з позивача на його користь не підлягають.

Outcome: approved