Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Таліон Плюс» звернулось до Шевченківського районного суду міста Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення 61 178,61грн., у тому числі: -19 798,70грн. заборгованості за кредитом; -41 379,91грн. заборгованості за відсотками. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 15.10.2024 між ТОВ «Манівео швидка допомога» та відповідачем укладено кредитний договір №475235461, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 19 800,00грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом. В порушення умов договору відповідач не виконав своєчасно у повному обсязі зобов`язання з повернення кредитних коштів. 18.02.2025 ТОВ «Манівео швидка допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу №МВ-ТП/22, згідно якого позивач набув статус нового кредитора по відношенню до відповідача. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 06.08.2025 відкрито спрощене провадження у справі, призначено судове засідання. Відповідач надав відзив на позовну заяву, де зазначив наступне. Позивачем до позовної заяви долучені наступні документи: довідку ТОВ «ПрофітГід» щодо здійснення переказу грошових коштів від 15.10.2024 на суму 19 800 грн. на картку [NUMBER] ; довідку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» про перерахування 15.10.2024 коштів на суму 19 800,00 грн. на картку 4441-11ХХ-ХХХХ-6874; Вказані документи не є належними доказами в розумінні чинного законодавства для підтвердження факту надання ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і отримання Відповідачем грошових коштів на виконання умов кредитного договору №475235461 від 15.10.2024. Крім того, відповідач звертає увагу, що вищевказані документи не містять інформації та доказів приналежності платіжних карток саме Відповідачу, а не іншій особі, оскільки відсутня належна інформація про повний банківської картки, найменування, реєстраційного коду банку-емітенгу банківської картки, особового рахунку у форматі IBAN UA, який відкрито саме на ім`я Відповідача. Крім цього відсутня інформація, за якими нормами кредитних договорів відбувалось перерахування коштів на не ідентифіковані платіжні картки. Долучені довідки не є документами первинного бухгалтерського обліку, які би підтверджували факт переказу коштів на рахунок Відповідача. Вказує, що розрахунки заборгованості, складені ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», на які посилається Позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу. Вказані розрахунки заборгованості містить лише суму заборгованості (незмінну) та не містять відомостей щодо розрахунку заборгованості за період з часу укладення кредитного договору, які б дозволили суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Також вказує, що позивач надав документ з назвою «Реєстр прав вимоги до договору факторингу №МВ-ТП/22 від 18.02.2025». Проте, фактично наданий до суду документ не є витягом з реєстру боржників, оскільки є лише довідкою/ листом, на якому Позивач надрукував певну інформацію, яка, на його думку, відповідає інформації, наявній в реєстрі боржників, що є додатком до договору факторингу. Іншими словами, зазначений документ є лише суб`єктивним твердженням Позивача, яке підлягає доведенню на загальних підставах. Зазначає, що не можна визнати належним доказом на підтвердження факту переходу права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги за кредитним договором №475235461 від 15.10.2024 р. наданий Позивачем «Реєстр прав вимоги до договору факторингу № МВ-ТП/22 від 18.02.2025», зважаючи на те, що у цьому витягу зазначені лише номер і дата кредитного договору, прізвище позичальника та сума боргу, але не вказано, станом на яку дату нараховано заборгованість, залишок заборгованості на початок та кінець кожного періоду, всі суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості напрямки та підстави їх нарахування та відсутні відомості про те, що матеріали кредитної справи (з даними про погашення кредиту та інше) передавались новому кредитору, як це передбачено ч. 1 ст. 517 ЦК України. Отже, наданий документ «Реєстр прав вимоги до договору факторингу № МВ- ТП/22 від 18.02.2025» не є належним доказом наявності заборгованості, що відповідно до вимог цивільного процесуального закону встановлює реальне виконання чи невиконання кредитного договору боржником/ Відповідачем. Водночас, за умовами укладеного договору про відступлення права вимоги передбачено, що клієнт зобов`язаний відступити фактору права вимоги зазначені у відповідному Реєстрі боржників. Однак такий реєстр боржників Позивач до суду разом з позовною заявою не надав. Вказаний документ є таким, що створений первісним кредитором та Позивачем, а тому зазначена у них інформація, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких вони складені, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає Позивач. Позивач надав відповідь на відзив, де зазначив наступне. Первісний кредитор виконав свої зобов`язання за договором Кредитної лінії 475235461 від 15.10.2024 року у повному обсязі та надав Відповідачу кредит у розмір 19800,00 грн, відповідно до умов укладеного Договору, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «ПРОФІТГІД», із змісту якої вбачається, що через сайт Торговця через платіжний сервіс «Platon» було успішно проведено транзакцію на суму 19800,00 грн. Посилання представника Відповідача на норми «Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України» є недоречними, оскільки вказане положення регулює діяльність виключно банків. Щодо відступлення прав вимоги, зокрема вказує, що оплата фінансування проводилася Фактором із застосуванням консолідованого підходу до розрахунків за весь реєстр прав вимог одночасно. Таким чином, надана платіжна інструкція відображає оплату фінансування за весь реєстр прав вимог згідно Договору факторингу. Крім того, за загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом. Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Станом на дату подання позовної заяви до суду від Відповідача жодних заяв-заперечень не надходило. Представник позивача до судового засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Суд, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного. 15.10.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір кредитної лінії №475235461, відповідно до п.2.1 якого кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії, в сумі Кредитного ліміту у розмірі 19800 грн 00 коп. (дев`ятнадцять тисяч вісімсот грн. нуль коп.) на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання коштів та банківських металів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Згідно п.2.3 договору кредитодавець надає Позичальнику перший Транш за Договором в сумі 19800 грн 00 коп. (дев`ятнадцять тисяч вісімсот грн. нуль коп.) 15.10.2024 (що є датою надання Кредиту). Другий та решта Траншів за Договором надаються Позичальнику протягом Дисконтного періоду кредитування на умовах передбачений цим Договором (п.2.4 договору). Кожен окремий Транш за цим Договором надається Позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку Кредитодавця, на рахунок Позичальника, використовуючи реквізити Платіжної картки 4441-11ХХ-ХХХХ-6874, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення Договору чи ініціювання отримання чергового Траншу за Договором (п.5.1 договору). Рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми Кредиту за всіма наданими Траншами є дата закінчення Дисконтного періоду кредитування -14.11.2024, а саме протягом 30 (тридцять) днів від дати отримання першого Траншу Позичальником. У разі Пролонгації чи Поновлення Дисконтного періоду Рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми Кредиту зміщується на відповідну дату закінчення Дисконтного періоду, визначену за правилами цього Договору (п.7.1 договору). В обов`язковому порядку сума Кредиту має бути повернена Позичальником не пізніше ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин: - закінчення строку дії Договору в порядку, передбаченому п. 11.1 Договору; - ініціювання Кредитодавцем дострокового розірвання/припинення дії Договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2. або п. 9.1.1.7. Договору (п.7.2 договору). Кінцева дата повернення (виплати) Кредиту - 14.11.2029 (п.7.3 договору). Відповідно до п.7.4 договору проценти за Договором сплачуються в наступному порядку: протягом Дисконтного періоду кредитування Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня Дисконтного періоду кредитування. У разі продовження Позичальником Дисконтного періоду кредитування чи Поновлення Дисконтного періоду, Позичальник кожен раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення Дисконтного періоду кредитування, вирахуваної відповідно до правил цього Договору; після закінчення Дисконтного періоду кредитування, Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти щоденно. Відповідно до п.12.3 договору за порушення будь-якого з платежів, передбачених цим договором на 14 і більше календарних днів, позичальник зобов`язується сплатити на користь кредитодавця неустойку у вигляді штрафу у розмірі 5000% від суми невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання, але не більше суми кредиту, одержаного споживачем за цим договором. Як вбачається з довідки АТ «Універсал Банк», наданої супровідним листом №БТ/Е-14120 від 25.09.2025 на виконання ухвали суду про витребування доказів, 15.10.2024 на картку № [NUMBER] , яка належить [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) було зараховано 19 800,00грн. Згідно довідки ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 25.07.2025 на виконання кредитного договору № 475235461 від 15.10.2024 р., укладеним між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», Кредитодавцем було ініційовано платіжну операцію, шляхом подання надавачу фінансових платіжних послуг платіжної інструкції, а надавачем платіжних послуг з наступними реквізитами: Надавач платіжних послуг Платника: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ОТП БАНК", Код банку (МФО): 300528, Код за ЄДРПОУ: 21685166; Надавач платіжних послуг Отримувача: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "УНІВЕРСАЛ БАНК", Код банку (МФО): 322001, Код за ЄДРПОУ: 21133352; Особа Платника: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», Код ЄДРПОУ 38569246; Особа Отримувача: [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] ; Рахунок Платника: [NUMBER] ; Транзитний рахунок для перерахування коштів Отримувачу: [NUMBER] ; Рахунок/платіжна карта Отримувача: 4441-11ХХ-ХХХХ-6874, Термін дії: 11.2029; Сума платіжної операції: 19800,00 грн.; Ідентифікатор платіжної операції: 42902-26931-58124; Дата ініціювання платіжної інструкції: 15.10.2024 23:04:49. Враховуючи викладене, суд вважає доведеним факт перерахування грошових коштів ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на виконання кредитного договору № 475235461 від 15.10.2024 у сумі 19800,00 грн. на рахунок, якій належить відповідачу. Разом з тим, відповідач зобов`язання за договором виконував не належним чином, в обумовлені договором строки кредитні кошти позичальнику не повернув. Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 18.02.2025 заборгованість відповідача складала 42 765,39грн., у тому числі: 19 798,70грн. заборгованості за тілом кредиту; 13 265,33грн. заборгованості за відсотками; 9 899,35грн. неустойки. \~ \~ \~ \~ 18.02.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (фактор) укладено договір факторингу №МВ-ТП/22, відповідно до п.2.1 якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за переліком в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором. Згідно п.4 1 договору наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту укладення реєстру прав вимоги. Згідно витягу з реєстру прав вимоги від 18.02.2025, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №475235461 від 15.10.2024 у сумі 42 963,38грн., у тому числі: 19 798,70грн. заборгованості за кредитом; 13 265,33грн. заборгованості за відсотками, 9 899,35грн. - неустойки. Згідно ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до положень ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання відповідачем, ТОВ «Таліон Плюс» 11.07.2025 на адресу позичальника надіслано повідомлення про дострокове розірвання договору №ТП/475235461. Разом з тим, новим кредитором протягом строку дії кредитного договору здійснено донарахування розміру процентів за користування кредитом включно до 10.07.2025, що підтверджується розрахунком заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» від 18.02.2025. Так, загальна сума нарахованих відсотків становить 41 379,91грн. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.ст. 525, 526, 546 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 1046, 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи, що відповідач взяті на себе за договором зобов`язання не виконує, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Твердження відповідача про те, не можна визнати належним доказом на підтвердження факту переходу права вимоги від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» наданий позивачем «Реєстр прав вимоги до договору факторингу № МВ-ТП/22 від 18.02.2025», зважаючи на те, що у цьому витягу зазначені лише номер і дата кредитного договору, прізвище позичальника та сума боргу, але не вказано, станом на яку дату нараховано заборгованість, залишок заборгованості на початок та кінець кожного періоду, всі суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості напрямки та підстави їх нарахування та відсутні відомості про те, що матеріали кредитної справи (з даними про погашення кредиту та інше) передавались новому кредитору, як це передбачено ч. 1 ст. 517 ЦК України, не ґрунтується на законі. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача 5000,00грн. на відшкодування витрат на оплату правової допомоги. Згідно з пунктом 4 частини першої\~статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"\~(далі -\~Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої\~статті 1 Закону N 5076-VI\~встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої\~статті 1 Закону N 5076-VI). Відповідно до\~статті 19 Закону N 5076-VI\~видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частини восьмої\~статті 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги, представником позивача суду надано: договір про надання правової допомоги №5 від 02.12.2024, укладений між ТОВ «Ліга юридичних технологій та інновацій» та ТОВ Таліон Плюс»; додаткову угоду №1073 від 01.07.2025 до договору про надання правової допомоги №5 від 02.12.2024; акт приймання-передачі наданих послуг від 01.07.2025 на суму 5 000,00грн., платіжну інструкцію від 01.07.2025 на суму 5 000,00грн. Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду\~ у справі № 755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до\~ЦПК України\~законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої\~статті 2 ЦПК України\~основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей\~10,\~11,\~12,\~13 ЦПК України\~в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується\~Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша\~статті 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Це підтверджується і такими нормами\~ЦПК України. Відповідно до частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої\~статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважає за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких позивач має заперечення. З огляду на викладене та враховуючи відсутність заперечень з боку відповідача щодо суми та обґрунтованості розміру правничої допомоги, суд не вбачає підстав для її зменшення. На підставі викладеного,

Outcome: approved