Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-30 00:00:00

позивачка через свого представника - адвоката Волощука В. В. звернулась в суд з позовом до відповідачів в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів та стягнути з кожного з відповідачів на користь позивачки аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили й стягувати до повноліття дитини. Стислий виклад позиції сторін позиція позивача Позивачка просить змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з кожного з відповідачів на її користь на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26.02.2015, з твердої грошової суми в розмірі по 350 гривень з кожного відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття на 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) з кожного відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної й стягувати до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26.02.2015 відповідачів [PERSON] та\~ [PERSON] позбавлено батьківських прав щодо дитини - [PERSON] , [INFO] , та стягнуто з відповідачів на користь органу опіки і піклування в особі Гайворонської районної державної адміністрації аліменти на утримання дитини - [PERSON] , в розмірі по 350 гривень щомісячно з кожного, з перерахуванням коштів на особистий рахунок дитини, починаючи з дня подання позову, тобто з 18.02.2015, до досягнення повноліття дитиною. Розпорядженням голови\~Гайворонської РДА\~Кіровоградської області\~№102-р\~від 01.04.2015\~ [PERSON] [INFO] призначено опікуном над дитиною позбавленою батьківського піклування [PERSON] [INFO] . \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 23.06.2015 замінено стягувача - орган опіки і піклування в особі Гайворонської районної державної адміністрації на позивачку по справі - [PERSON] у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа за № 385/ 203/15-ц, виданого Гайворонським районним судом 26.02.2015 року, про стягнення аліментів з [PERSON] та\~ [PERSON] на користь органу опіки і піклування в особі Гайворонської районної державної адміністрації аліменти на утримання дитини [PERSON] [INFO] в розмірі по 350 гривень з кожного. Призначений розмір аліментів на даний час є на 700 грн є нижчим ніж встановлено законом мінімумом, недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, будь якої іншої допомоги відповідачі не надають. При цьому відповідачі є здоровими та працездатними, мають змогу сплачувати аліменти в розмірі по 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) кожен з відповідачів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] правом поданні відзиву не скористались заяви та клопотання сторін та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою від 19.08.2025 відкрито провадження в справі та визначено проводити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою від 07.10.2025 справу відкладено в зв`язку з неявкою позивачки її представника та відповідачів. 07.10.2025 представником позивачки подано заяву про проведення розгляду справи за його та позивачки відсутності. Розгляд справи по суті проведено 31.10.2025 за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. При цьому суд виходив з того, що позивачка скористалась своїм правом, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, а відповідачі, які буди належним чином повідомленими про дату час та місце проведення розгляду справи, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення не подавали. Таким чином перешкод для проведення судового розгляду за відсутності сторін суд не вбачає. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. При зазначенні дати ухвалення судового рішення та вказанні в резолютивній частині дати складання повного тексту судового рішення судом враховано висновок викладені в постанові ОП ВС від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11, за яким у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Судом встановлено, що відповідачі по справі є батьками [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.04.2013 (а.с. 7). Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26.02.2015 відповідачів позбавлено батьківських прав, щодо дитини - [PERSON] [INFO] та стягнено з відповідачів на користь органу опіки і піклування в особі Гайворонської районної державної адміністрації аліменти на утримання дитини [PERSON] [INFO] в розмірі по 350 гривень, щомісячно з кожного з перерахуванням коштів на особистий рахунок дитини, починаючи з дня подання позову, тобто з 18.02.2015 року й стягувати до досягнення повноліття дитиною (а.с. 8-9). Розпорядженням голови Гайворонської РДАКіровоградської області №77-р від 11.03.2015 [PERSON] [INFO] надано статус дитини позбавленої батьківського піклування (а.с. 10). Згідно розпорядженням\~голови Гайворонської\~РДА Кіровоградської\~області №102-р\~від 01.04.2015\~ [PERSON] [INFO] призначено опікуном над дитиною позбавленою батьківського піклування [PERSON] [INFO] (а.с. 11). Ухвалою суду від 23.06.2015 замінено стягувача, орган опіки і піклування в особі Гайворонської районної державної адміністрації на позивачку по справі [PERSON] [INFO] , у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа за № 385/ 203/15-ц, виданого Гайворонським районним судом 26.02.2015 року, про стягнення аліментів з [PERSON] та\~ [PERSON] на користь органу опіки і піклування в особі Гайворонської районної державної адміністрації аліменти на утримання дитини [PERSON] [INFO] в розмірі по 350 гривень з кожного щомісячно з перерахуванням коштів на особистий рахунок дитини (а.с. 12-13). З відповіді Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації ДМС України від 12.08.2025 (а.с. 28) вбачається, що відповідачка [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року в справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Конституції України, Сімейного кодексу України. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.\~55\~ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України). Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим їх здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13, постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17. Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин. Частиною першою ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Позивачка просить змінити спосіб стягнення аліментів, посилаючись на те, що стягувані з відповідачів аліменти в розмірі по 350 грн не покривають потреб дитини відповідного віку. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. В порядку статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень статей 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Враховуючи вище викладене у своїй сукупності, зважаючи на необхідність створення для дитини такого рівня життя, який був би достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, пріоритет інтересів дитини, а також зважаючи на приписи статті 13 ЦПК України, суд вважає, що наявні підстави для зміни способу стягнення аліментів, шляхом зміни способу їх стягнення, встановленого рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 26.02.2015 в справі № 385/203/15-ц, починаючи стягнення з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, у зв`язку з чим позов слід задоволити. Суд також бере до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 які зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зміна розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Виконавчий лист № 385/75/15-ц, виданий відповідно до рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 05.02.2015, про стягнення аліментів слід відкликати. Розподіл між сторонами судових витрат Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору в силу положень Закону України\~«Про судовий\~збір» з відповідачів в дохід держави слід стягнути по 1211,20 грн судового збору з кожного.

Outcome: approved