Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес Позика" (далі - ТОВ "Бізнес Позика") звернулося до суду з даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.11.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено Договір № 475701-КС-005 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «БІЗПОЗИКА» 03.11.2024 року направлено [PERSON] , пропозицію (оферту) укласти Договір № 475701-КС-005 про надання кредиту. 03.11.2024 року [PERSON] , прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 475701-КС-005 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «БІЗПОЗИКА» направлено [PERSON] , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-4048, на номер телефону [NUMBER] (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено. Таким чином, 03.11.2024 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА та [PERSON] було укладено Договір № 475701-КС-005 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «БІЗПОЗИКА» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 75000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності (Далі Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит (надалі - Правила, а разом- Договір). Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 0,7 процентів за кожен день користування Кредитом. Пунктом 2. Кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом (надалі - Проценти за користування Кредитом), нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів. Пунктом 3. Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору. ТОВ «БІЗПОЗИКА» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 75000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № [NUMBER] (котру Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про перерахування коштів (або платіжним дорученням). До теперішнього часу Боржник свої зобов`язання за Кредитним договором № 475701 КС-005 про надання кредиту належним чином не виконав, а лише часткового сплатив кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у Розрахунку заборгованості за Договором № 475701-КС-005 Позичальника [PERSON] , чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором. Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором № 475701-КС-005 Позичальника [PERSON] , Відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату за Договором № 475701-КС-005 на загальну суму 77900,00 грн Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Зважаючи на ті обставини, що [PERSON] , належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, у Боржника станом на 22.06.2025 року утворилась заборгованість за Договором № 475701-КС-005 про надання кредиту, в розмірі 78 914,44 грн, що складається з:- Суми прострочених платежів по тілу кредиту - 27 737,26 грн;- Суми прострочених платежів по процентах - 22 477,86 грн;- Суми заборгованості по штрафам - 18 614,32 грн;- Суми прострочених платежів за комісією - 10 085,00 грн. З огляду на вищевикладене позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 78 914 грн 44 коп. заборгованості за договором № 475701-КС-005 про надання кредиту від 03.11.2024 року та сплачений судовий збір в розмірі 2422 грн 40 коп. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Морозова В.В. від 22.07.2025 року відкрито провадження у справі; вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін 02.10.2025 року; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву; встановлено позивачу триденний термін з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання до суду відповіді на відзив, а відповідачу - триденний термін з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечень щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів. Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до частини п`ятої статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, та зазначено строки подання такого клопотання. Зокрема, відповідача було повідомлено про вказаний позов шляхом направлення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі та повідомлення про судовий розгляд з додатками та ухвалою суду за місцем її реєстрації, однак поштове відправлення повернулось до суду без вручення із зазначенням причини повернення "адресат відсутній за вказаною адресою". Судове засідання від 02.10.2025 року відкладено до 04.11.2025 року у зв`язку із витребуванням доказів від АТ "Ідея Банк". На виконання ухвали суду від 02.10.2025 року про витребування доказів від АТ "Ідея Банк" 28.10.2025 року надійшла витребовувана інформація та виписка про рух коштів по рахунку [NUMBER] за період з 03.11.2024 року по 20.04.2025 року. 06.08.2025 року від відповідача [PERSON] через підсистему «Електронний суд» надійшов до суду відзив на позовну заяву, який ухвалою суду від 04.11.2025 року повернено без розгляду. 07.08.2025 року представником позивача ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» - Виноградовим Ю.Е. через підсистему «Електронний суд» надіслано до суду додаткові пояснення у справі разом з додатками та доказами їх направлення відповідачу. У додаткових письмових пояснення представник позивача просить не приймати відзив відповідача, оскільки копію відзиву з додатками відповідачем не надіслано стороні позивача, а також заперечує проти доводів відповідача, зазначених у відзиві. Просить поновити строк для приєднання до матеріалів справи доказів, а саме копії договору про надання послуг № ПГ-5 від 04.11.2020 року, укладеного між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ТОВ "ПрофітГід" та копії квитанцій про здійснення відповідачем платежів на користь позивача за договором № 3336411325 на загальну суму 77 900 грн 00 коп. Також, представник позивача у додаткових поясненнях посилається на численну судову практику судів апеляційної інстанції з вказаних правовідносин. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від будь-якої зі сторін до суду не надійшло, а відтак, відповідно до вимог частини п`ятої статті 279 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи. З клопотаннями про відкладення розгляду справи учасники справи не звертались. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно із статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 03 листопада 2024 року, між ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" та [PERSON] укладено в електронній формі через особистий кабінет позичальниці на сайті кредитодавця договір про надання кредиту №475701-КС-005, який підписано позичальницею за допомогою одноразового ідентифікатора UA-4048. Згідно договору кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 75 000 грн 00 коп. строком на 24 тижні, на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі процентної ставки за кредитом: 0,7% в день (фіксована ставка), яка є незмінною протягом усього строку (терміну) договору, та сплати комісії за видачу кредиту 15 000 грн 00 коп., яка нараховуюється одноразово при видачі Кредиту в дату видачі Кредиту. 03.11.2024 року позивач видав відповідачці кредит у розмірі 75 000 грн 00 коп. шляхом перехування на зазначений відповідачем банківський рахунок, що підтверджується випискою про рух коштів по рахунку [NUMBER] за період з 03.11.2024 року по 20.04.2025 року, яку надано АТ "Ідея Банк" на виконання ухвали суду від 02.10.2025 року про витребування доказів. Зокрема з наданої АТ "Ідея Банк" інформації вбачається, що платіжну картку № [NUMBER] приєднано до рахунку [NUMBER] , який відкритий на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) та 03.11.2024 рокук на вказаний рахунок від ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" зараховано 75 000 грн 00 коп. Також, 03.11.2024 року відповідачем [PERSON] підписано паспорт споживчого кредиту за договором №475701-КС-005, за допомогою одноразового ідентифікатора UA-0373, який містить істотні умови кредитування. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором кредиту, заборгованість [PERSON] станом на 01.07.2025 року становить 78 914 грн 44 коп., з яких 27 737 грн 26 коп. - сума заборгованості по тілу кредиту; 22 477 грн 00 коп. сума заборгованості по процентах; 18 614 грн 32 коп.- сума заборгованості по штрафам; 10 085 грн 00 коп. - комісія. При цьому з розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем після закінчення строку дії кредитного договору, тобто після 20.04.2025 року не здійснювалось жодних нарахувань. При цьому, як з розрахунку заборгованості, так із копії квитанції долучених позивачем до додаткових пояснень у справі вбачається, що відповідачем здійснено погашення заборгованості за договором про надання кредиту №475701-КС-005 від 03.11.2024 року на загальну суму 77 900 грн 00 коп. При цьому, попри те, що судом постановлено повернути відзив відповідача без розгляду, суд бере до уваги той факт, що відповідачем до відзиву долучено письмові докази того, що вона є дружиною військовослужбовця та під час дії кредитного договору №475701-КС-005 від 03.11.2024 року перебувала з ним у шлюбі. Вказане підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 22.12.2023 року, копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 300049921376 від 07.03.2025 року, копією довідки, виданої 14.03.2025 року № 1784 військовою частиною [NUMBER] , відповідно до якої молодший лейтенант [PERSON] [INFO] проходить військову службу у складі військової частини [NUMBER] , зарахований до списків особового складу наказом командира військової частини [NUMBER] від 06.11.2023 р. № 310, копією посвідчення офіцера серії [NUMBER] виданого на ім`я [PERSON] [INFO] . Спір виник внаслідок порушення відповідачем зобов`язань у частині повернення кредитних коштів і наявності/відсутності підстав для стягнення заявленої позивачем заборгованості за кредитом. Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за кредитним договором, сторонами якого є суб`єкт господарювання та фізична особа. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України унормовано, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 627 ЦК України закріплено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частинами першою та другою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Частиною першою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, а саме: заборгованість за тілом кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) та заборгованість за простроченими відсотками, штраф та комісію. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення із [PERSON] на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом та штрафу, суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до ч. 15 ст. 14 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Згідно з положеннями Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час. За змістом статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу. У частині четвертій статті 3 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду. Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду. Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу. Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 (провадження № 11-609апп19) дійшла висновку про те, що за змістом наведених вище визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Відповідно пункту 13 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Форма та порядок видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України. Аналіз статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у пунктах 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення. Пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц (провадження № 61-21025св18). Крім того, Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Термін дії воєнного стану на території України постійно продовжується і діє донині. Як встановлено із матеріалів справи, відповідач є дружиною військовослужбовця і на неї поширюються пільги передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме: не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом у зазначений період. Зокрема, судом встановлено, що відповідач сплачувала кошти на погашення заборгованості за Кредитним договором № 475701-КС-005 від 03.11.2024 року, а саме: 15.12.2024 року 10 000 грн 00 коп., 17.11.2024 року - 29 900 грн 00 коп., 27.12.2024 року 9 000 грн 00 коп. та 12.01.2025 року 29 000 грн 00 коп., а всього сплачено коштів на суму 77 900 грн 00 коп. При цьому, за наявності позову банку про стягнення боргу за кредитним договором суди повинні самостійно здійснювати перерахунок кредитної заборгованості з огляду на поширення на позичальника пільг, передбачених пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (зменшити визначений банком обсяг заборгованості за тілом кредиту на суми зарахованих платежів на погашення штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом). Аналогічний висновок щодо застосування відповідних норм права висловлено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року по справі № 642/548/21. Аргументи представника позивача про те, що відповідач [PERSON] не надала однозначних та переконливих доказів того, що її чоловік проходив військову службу саме у період дії кредитного договору, суд не приймає до уваги, оскільки відповідач надала суду документи, які підтверджують статус чоловіка відповідача - військовослужбовця з 06.11.2023 року. Отже, вимога позивача про стягнення із [PERSON] за Кредитним договором 475701-КС-005 від 03.11.2024 року, а саме заборгованості по процентам в сумі 27 737 грн 26 коп., та заборгованості по штрафам у розмірі - 18 614 грн 32 коп. не підлягає до задоволення. Враховуючи, що фактично відповідачем сплачено позивачу на погашення заборгованості за кредитним договором 77 900 грн 00 коп., вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за тілом кредиту у розмірі 27 737 грн 26 коп. до задоволення також не підлягають. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача комісії у сумі 10 085 грн 00 коп., то згідно з п. 2.5 Кредитного договору 475701-КС-005 від 03.11.2024 року, вона є разовою, та нормами зазначеними у пункті 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачено звільнення дружин військовослужбовців від сплати комісії. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача комісії у розмірі 10 085 грн 00 коп. Згідно Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10 лютого 2010 року, § 58). Інші аргументи та доводи сторін суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і не здатні вплинути на рішення суду. З огляду на вищевикладене, заявлений позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з частковим задоволенням позову (12,78 %), до перерозподілу належать документально підтверджені судові витрати позивача зі сплати судового збору. Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 309 грн 58 коп., пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене та

Outcome: partial