Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовною заявою в обґрунтування вимог якої зазначила, що за рішенням суду з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання їх спільної дитини. Посилаючись на те, що відповідач не сплачує аліменти та має відповідну заборгованість, на підставі статті 196 СК України позивачка просить стягнути з відповідача на свою користь пеню по аліментах в сумі 47 580 гривень 65 копійок (а.с. 37 - 43). Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Відповідач отримав судове повідомлення про розгляд справи разом із копією ухвали про відкриття провадження та примірником позовної заяви з додатками, у встановлений цивільним процесуальним законом строк подав відзив на позов за змістом якого повідомив про те, що дитину усиновлено іншим чоловіком, а тому припиняється стягнення з нього аліментів (а.с. 36, 75, 77, 78 - 82). Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. У виконавчому провадженні № 66423626 за виконавчим листом № 362/5191/20 від 16.06.2021 року, виданого Васильківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання їх дитини, державним виконавцем Білоцерківського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області Марінченко А.О. складено розрахунок за № 2901 від 23.01.2025 року заборгованості по аліментам, яка складає 210 580 гривень 95 копійок (а.с. 24 - 25). Відповідно до частини першої статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Оскільки, відповідачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження тих обставин, що він об`єктивно не мав можливості сплачувати аліменти, суд приходить до висновку, що заборгованість по сплаті аліментів виникла саме з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду. Таким чином, враховуючи, що заборгованість виникла з вини відповідача, який був зобов`язаний сплачувати аліменти за рішенням суду, позивач, як одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Разом із цим, при вирішенні даної справи по суті, суд обов`язково враховує повідомлені відповідачем обставини про усиновлення іншим чоловіком дитини на утримання якої стягнуто аліменти. Зокрема, рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2023 року по справі № 357/6931/23, оголошено громадянина України [PERSON] , [INFO] , усиновлювачем малолітнього [PERSON] , [INFO] та із актового запису № 147 від 22 березня 2018 року про народження дитини, виключено відомості про [PERSON] як батька дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 118 - 120). у зв`язку із цим, до правовідносин які виникли між сторонами, суд застосовує наступні положення цивільного законодавства. Відповідно до норми частини другої статті 188 СК України, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Норма частини другої статті 197 СК України передбачає, що за позовом платника аліментів суд може повністю звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з іншою обставиною, що має істотне значення. Згідно із нормою частини четвертої статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на їх припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати звільнення від платежів. Оскільки під час розгляду справи судом достовірно встановлено, що за рішенням суду яке набрало законної сили, із актового запису про народження дитини виключено відомості про позивача як батька дитини, суд приходить до логічного і послідовного висновку про те, що на підставі наведених вимог законодавства, існують підстави для звільнення позивача від сплати аліментів на користь відповідачки, у зв`язку із виникненням обставин що впливають на припинення їх стягнення. Також, вирішуючи дану справу по суті, суд серед іншого враховує правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року по справі № 522/5039/21, які полягають в наступному. У частині другій статті 51 Конституції України зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Аналогічний обов`язок закріплений у частині першій статті 180 СК України. Відповідно до частини першої статті 207 СК України, усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 225 СК України, усиновлення вважається здійсненим у день набрання чинності рішенням суду про усиновлення. За змістом частини другої статті 231 СК України, якщо усиновлювач записується батьком дитини, відповідно змінюється по батькові дитини. Згідно із частиною першою статті 232 СК України, з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими її родичами за походженням. При усиновленні дитини однією особою ці права та обов`язки можуть бути збережені за бажанням матері, якщо усиновлювачем є чоловік, або за бажанням батька, якщо усиновлювачем є жінка. З моменту усиновлення виникають взаємні особисті немайнові та майнові права і обов`язки між особою, яка усиновлена (а в майбутньому - між її дітьми, внуками), та усиновлювачем і його родичами за походженням (частина третя статті 232 СК України). Частинами четвертою, п`ятою статті 232 СК України визначено, що усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов`язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Усиновлення надає особі, яку усиновлено, права і накладає на неї обов`язки щодо усиновлювача у такому ж обсязі, який має дитина щодо своїх батьків. Аналіз вищенаведених положень сімейного законодавства свідчить про те, що обов`язок утримувати дитину до її повноліття заснований на факті батьківства, натомість усиновлення змінює суб`єктний склад правовідносин матері, батька та дитини. Щодо тлумачення положень абзацу другого частини першої статті 232 СК України в контексті збереження прав та обов`язків з дитиною одним із батьків за походженням, то їх треба розуміти таким чином, що законодавець передбачив можливість дитині, яка усиновлена однією особою, зберегти правовий зв`язок із батьком або матір`ю за походженням, які не позбавлені батьківських прав та надали згоду на усиновлення. При цьому таке збереження правового зв`язку можливо лише у спосіб, який виключає ситуацію в якій у дитини, з юридичної точки зору, будуть одночасно наявні дві матері або два батька. Тобто у разі, якщо дитина усиновлена чоловіком, збереження прав та обов`язків між дитиною та її батьком за походженням (біологічним батьком) виключене, однак можливе збереження прав та обов`язків між матір`ю та дитиною. Сімейне законодавство України не передбачає обов`язку батька за походженням, чия дитина усиновлена іншим чоловіком, утримувати таку дитину до досягнення нею повноліття. У даній справі, відповідач посилається як на обставину яка має істотне значення, на те, що судовим рішенням його виключено з актового запису про народження дитини як батька. Аліментний обов`язок відповідача був заснований на факті батьківства, а виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини у зв`язку із усиновленням дитини, визначає що відповідач вже не є батьком дитини (хоч і залишається ним біологічно). Наслідком ухвалення судом рішення про усиновлення та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про відповідача як батька дитини є, зокрема, відсутність у відповідача обов`язку утримання дитини від дати набрання законної сили рішення про усиновлення, адже за змістом положень статті 180 СК України обов`язок утримання дитини несуть лише її батьки. Отже, усиновлення дитини та виключення запису про батьківство відповідача є обставиною, що має істотне значення у розумінні частини другої статті 197 СК України та є підставою для звільнення його від сплати аліментів. Як наслідок, усиновлення дитини іншим чоловіком та виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини, є обставинами, які припиняють обов`язок утримання дитини з боку особи, яка була зазначена у свідоцтві про народження, як батько. У зв`язку із цим, суд приходить до висновку про те, що у даній справі, з моменту здійснення усиновлення, саме у [PERSON] в силу закону виник обов`язок утримувати дитину, а особисті та майнові права і обов`язки між дитиною і [PERSON] припинені, у тому числі в частині обов`язку утримувати дитину до її повноліття. Таким чином, враховуючи встановлені під час розгляду обставини справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня набрання законної сили рішення суду про усиновлення дитини іншим чоловіком. Враховуючи, що рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2023 року по справі № 357/6931/23, набрало законної сили 30 жовтня 2023 року, саме до цієї дати слід стягнути з відповідача неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів. При цьому, у виданій судом копії рішення суду невірно відмічено дату набрання рішенням законної сили (19.10.2023 року), оскільки за приписами статей 124, 273 і 354 ЦПК України, вказане рішення суду набрало законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в наступний робочий день яким є 30 жовтня 2023 року. Отже, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача розміру пені за період часу з жовтня 2020 року по 29 жовтня 2023 року, коли у нього існували аліментні зобов`язання стосовно дитини. Судом перевірено і встановлено, що позивачкою вірно обраховано розмір пені із заборгованості по сплаті аліментів відповідно до суми заборгованості за період часу з жовтня 2020 року по 29 жовтня 2023 року в загальному розмірі 34 048 гривень 65 копійок. При цьому, відповідно до вимог частини першої статті 196 СК України, пеню визначеного в розмірі який не перевищує 100 % заборгованості. Як наслідок, суд приходить до висновку, про необхідність часткового задоволення позовних вимог за період часу з жовтня 2020 року по 29 жовтня 2023 року в розмірі 34 048 гривень 65 копійок в обсязі не більше 100 % заборгованості, як це передбачено наведеною вище нормою сімейного законодавства, оскільки з 30 жовтня 2023 року у відповідача відсутній обов`язок утримання дитини яку усиновлено іншим чоловіком. Також, відповідно до норми частини другої статті 196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Проте, відповідачем суду не надано відомостей про його матеріальний та сімейний стан. За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню в обсязі та розмірі визначеному судом. При цьому, у зв`язку звільненням позивача від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» та у зв`язку із частковим задоволенням позову згідно із вимогами частини шостої статті 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в сумі 1 211 гривень 20 копійок. Враховуючи викладене,

Outcome: partial