Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, обґрунтувавши свої вимоги тим, що від шлюбу з відповідачем вони мають спільну малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу спочатку відповідач не заперечував проти того, щоб син проживав разом із нею. Однак останнім часом між ними почалися конфлікти з приводу дитини. Так, відповідач без погодження з нею почав забирати дитину з дитячого садочка, а потім зі школи, вимикати свій телефон, через що вона не знала про його місцезнаходження, став налаштовувати сина проти неї, примушувати дитину до спілкування з ним, коли дитина не бажає їхати до нього в гості. Отже, поведінка відповідача свідчить про неможливість врегулювати з ним питання щодо визначення місця проживання дитини, а тому між ними існує щодо цього спір. Враховуючи вік дитини, характеристику психоемоційного стану дитини, той факт, що дитина весь час проживає з нею, та вона створила належні умови для гармонійного розвитку, проживання, навчання і виховання дитини, добрі стосунки між членами родини, прив`язаність дитини до неї, поведінку батька дитини, який шкодить інтересам дитини, вважає, що для якнайкращого забезпечення інтересів дитини слід визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] разом із матір`ю, тобто позивачем по справі. Ухвалою судді від 29 січня 2025 року відкрито провадження та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні з викликом учасників судового процесу. Ухвалою від 19 серпня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачка в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог та не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. Пояснила, що відповідач без погодження з нею забирає дитину зі школи, потім вимикає телефон та вона не знає місцезнаходження сина. До суду звернулась з дійсним позовом, щоб такі ситуації не повторювались та був закріплений факт проживання дитини разом із нею. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані в силу ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 16 травня 2018 року сторони зареєстрували шлюб. [INFO] у подружжя народився син - [PERSON] . Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 12.04.2023, яке набрало законної сили 15.05.2023, шлюб між сторонами у справі було розірвано (а.с.23). Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з позивачем, спочатку за адресою: [ADDRESS] , а потім у [ADDRESS] . Позивач разом із сином є внутрішньо переміщеними особами, що підтверджується довідками про взяття їх на облік (а.с.11-13). Дитина [PERSON] з 1 вересня 2024 року зарахований до Корсунь-Шевченківської ЗОШ І-ІІІ ст. №1. Мати дитини, [PERSON] , відповідально ставиться до виховання та навчання дитини. Вона підтримує постійний зв`язок зі школою та класним керівником, регулярно відвідує батьківські збори та шкільні заходи (а.с.32). Мати дитини [PERSON] має постійне місце роботи зі стабільним заробітком (а.с.14-16). За місцем роботи та проживання позивач характеризується позитивно (а.с.21,31). Орган опіки та піклування надав суду рішення згідно якого вважає доцільним визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Статтею 141 СК України передбачено, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно із ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно із ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Як вбачається із матеріалів справи та не спростовано відповідачем, малолітня дитина проживає разом із матір`ю, яка створила всі необхідні умови для проживання дитини. З огляду на наведені обставини, зокрема, ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, проживання малолітньої дитини на даний час із матір`ю, яка піклується про навчання та виховання сина, виявляє до нього увагу та турботу, суд приходить до висновку, що з метою забезпечення умов, необхідних для повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку малолітнього [PERSON] , слід визначити його місце проживання із матір`ю. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на позивача необхідно стягнути понесені судові витрати у розмірі 968,96 грн. Що стосується стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу при розгляді даної справи в розмірі 15000,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Вирішуючи питання щодо стягнення правничої допомоги, суд враховує, що клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, від відповідача не надходило, обставини щодо неспівмірності витрат суду не повідомлялися та не доводилися. Крім того, судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 12 лютого 2020 року у справі №648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг та виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи не залежно від того, чи їх фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2статті 137 ЦПК України). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до суду надано - договір про надання правової допомоги від 05.11.2024 року, квитанцію від 12.11.2024р. про сплату гонорару за вищевказаним договором в розмірі 15000,00 грн. За таких обставин, враховуючи час розгляду справи, підготовку та складання процесуальних документів, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн.

Outcome: approved