Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У березні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, Комунального підприємства «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» в якому просила визнати за нею право власності на квартиру. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вона отримала у власність квартиру [ADDRESS] загальною площею 111,6 кв.м., корисною площею 107,6 кв.м., житловою площею 63,1 кв.м., за свідоцтвом про право власності від 09.04.1997, яка зареєстрована Бюро технічної інвентаризації від 11.04.1997 № 878. Для внесення даних про знищено майно в застосунок ДІЯ у програму «Є відновлення» потрібні актуальні дані про державну реєстрацію належного позивачу майна, а саме: квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , данні не внесені в новий державний реєстр речових прав на нерухоме майно (реєстр після 01 січня 2013 року). 06.02.2025 року [PERSON] звернулась з оригіналами свідоцтва про право власності на чотирикімнатну квартиру від 09.04.1997, яке зареєстроване Бюро технічної інвентаризації від 11.04.1997 № 878 та оригіналом технічного паспорта, виданого КП Сєвєродонецького Бюро технічної інвентаризації, для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно до державного реєстратора прав на нерухоме майно Микитенко О.В. Департаменту з питань реєстрації виконавчого округу Київської міської ради, та 12.02.2025 отримала відмову у проведенні реєстраційних дій № 77207716 від 12.02.2025 у зв`язку із наступними обставинами. Згідно відповіді на запит до БТІ, інформація щодо об`єктів Сєвєродонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві комунального підприємства Сєвердонецьке БТІ на паперових носіях. Оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сєверодонецької міської територіальної громади на сьогоднішній день є окупованою Російською Федерацією, не має змоги отримати інформацію, щодо реєстрації об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Аналогічну відповідь позивач отримала після звернення із заявою від 19.03.2025 року до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області. Таким чином, у відповідності до законодавства позивачка не має можливості зареєструвати право власності на квартиру у зв`язку з відсутністю довідки про належність при наявності оригінала правовстановлюючого документа та змушена звернутися до суду з даним позовом. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 28 березня 2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 27). Ухвалою суду від 16 вересня 2025 року призначено розгляд справи по суті. Позиція сторін в судовому засіданні. Позивач у призначене судове засідання не з`явилася, звернулася до суду із заявою про розгляд справи без її участі, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області відзив на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився,причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача Комунального підприємства «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» відзив на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився,причини неявки суду не повідомив. Оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про місце, дату і час розгляду справи, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Згідно зі ст.15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. На підставі ч. 1 ст.16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно свідоцтва про право власності на чотирикімнатну квартиру, за адресою: [ADDRESS] , виданого від 09.04.1997 року виконкомом міської ради народних депутатів, на підставі рішення виконкому від 08.04.1997 року № 532, означена квартира належить на праві власності [PERSON] . Свідоцтво про право власності на житло містить відмітку про його реєстрацію Бюро технічної інвентаризації 11.04.1997 року за реєстраційним № 878 (а.с.23). Загальна площа квартири 111,6 кв.м., корисною площею 107,6 кв.м., житловою площею 63,1 кв.м., відновлена вартість на момент приватизації\~24550. Характеристика квартири наведені в Технічному паспорті, який є складовою частиною загального Свідоцтва. (а.с. 15-16). 06.02.2025 року [PERSON] звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Микитенко О.В. Департаменту з питань реєстрації виконавчого округу Київської міської ради та 12.02.2025 отримала рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій № 77207716 від 12.02.2025 року. Рішення про відмову у вчиненні реєстраційних дій мотивоване тим, що згідно відповіді на запит до БТІ, інформація щодо об`єктів Сєвєродонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві комунального підприємства Сєвердонецьке БТІ на паперових носіях. Оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сєверодонецької міської територіальної громади на сьогоднішній день є окупованою Російською Федерацією, не має змоги отримати інформацію, щодо реєстрації об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Також до матеріалів справи долучено копію паспорта громадянина України та копію домової книги з відміткою про реєстрацію у вищевказаній квартирі (а.с.17-21). Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону. Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст.316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1ст. 317 ЦК України). Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 6 ст.319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч. 1 ст.321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. У відповідності із ст.392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частинами 3, 4 ст.334 ЦК України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації, відповідно до Закону та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин. Верховний Суд у постанові від 18.02.2015 у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою;по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Крім того, у постанові Верховного Суду від 07.10.201-5 у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст.11ЦК\~України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду\~ ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Як встановлено судом позивачка набула право власності на квартиру шляхом приватизації 09.04.1997 року. Відповідно до ч. 5 ст.\~8\~Закону України\~№ 2482-ХІІ\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» в редакції від 20.02.1997 року передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до\~статті 5\~цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок) відповідно до ч. 7\~ст. 8 зазначеного Закону. Відповідно до п. 4.1. Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених\~наказом Державного\~комітету України\~по житлово-комунальному\~господарству від\~13\~грудня 1995р.\~№ 56 Оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна проводиться з видачею свідоцтва про право власності за зразком, наведеним в додатку № 12: б)державними органами приватизації: наймачам квартир в державному житловому фонді, які приватизували їх відповідно до Закону України «Про приватизацію державного фонду житлового майна». Згідно з ст.3\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи обставини справи, а також те, що позивач на теперішній час позбавлена можливості отримати документ, що підтверджує державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, суд вважає позовні вимоги, пред`явлені до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Позовні вимоги, пред`явлені до КП «Северодонецького бюро технічної інвентаризації» задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Для правильного вирішення спору та захисту порушеного права позивача суд повинен визначитися з учасниками справи. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України). Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) та неодноразово підтримано Верховним Судом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У спірних правовідносинах БТІ виконує технічні функції і не має права власності, тому не може бути відповідачем у такому позові. Його роль у справі може полягати у наданні доказів технічного характеру (наприклад, технічний паспорт на об`єкт). На підставі викладеного,

Outcome: partial