Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

Вимоги позивача і обставини, що зумовили звернення із цим позовом Позивач подала до Арбузинського районного суду Миколаївської області позов, яким висунула вимоги про стягнення із [PERSON] на її користь аліментів на утримання дитини. Зокрема, посилалась на те, що має від шлюбу з відповідачем неповнолітню на цей час дитину, яка проживає разом з нею. Відповідач на даний час у добровільному порядку не приймає участі у матеріальному утриманні дитини і проживає окремо. За таких обставин позивач просила суд стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Процесуальні дії у справі Спрощене позовне провадження за цими вимогами було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 14 жовтня 2025 року, якою, крім цього, витребувано докази щодо спроможності відповідача сплачувати аліменти у заявленому розмірі у порядку ч. 2 ст. 13 ЦПК України, позаяк, це було необхідно для захисту прав неповнолітньої дитини. Позиція сторін Позивач в судове засідання не з`явилась, про його дату, час і місце повідомлена належно, надала письмову заяву, якою просила розглядати справу за її відсутності, паралельно висловивши позицію щодо підтримання раніше висунутих нею до відповідача вимог. Відповідач до суду не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належно, надав письмову заяву згідно якої позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив суд слухання у справі провести за його відсутності. За такого, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, позаяк, жоден із учасників справи у судовому засіданні присутнім не був. Установлені фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, із посиланням на докази, що наявні у справі У свою чергу, суд, дослідивши усі наявні у нього докази та оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, встановив наступні обставини, відповідні їм правовідносини і зробив такі висновки. В судовому засіданні установлено, що сторони перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 02 травня 2025 року. Відповідач є батьком неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Арбузинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 20 березня 2017 року. Відповідно до довідки Арбузинської селищної ради № 739 від 08 травня 2025 року дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] в [ADDRESS] . Отже, дитина проживає разом з матір`ю і перебуває на її утриманні, про що відповідач будь-яких заперечень із цього приводу до суду не подавав. Між тим, стаття 180 СК України установлює обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому, способи виконання батьками такого роду обов`язку визначаються за домовленістю між ними, а за домовленістю між батьками той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 1, 2 ст. 181 СК України). Та у цьому випадку, суд не установив наявності між сторонами обопільної домовленості щодо способів утримання їхньої спільної дитини, чи то у грошовій, чи то у натуральній формі, про що, зокрема, свідчить звернення до суду із цим позовом. За такого, правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормою ч. 3 ст. 181 СК України, згідно якої за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Виходячи із системного аналізу вказаних правових норм, слідує, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом і має право вибору щодо способу їх стягнення. При цьому, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, що регламентовані ч. 1 ст. 182 СК України, а також те, що розмір аліментів у жодному разі не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому у цьому аспекті суд бере до уваги вік, стан здоров`я дитини та її матеріальне становище, зокрема, те, що вона проживає разом з матір`ю і перебуває на даний час на її утриманні. Також суд враховує матеріальне становище і стан здоров`я відповідача, який є особою працездатного віку, має дохід у вигляді заробітної плати з січня 2022 року по грудень 2024 року, що підтверджується повідомленням Головного управління ДПС у Миколаївській області від 15 жовтня 2025 року. Згідно повідомлення головного сервісного центру МВС від 21жовтня 2025 року на ім`я [PERSON] зареєстровано легковий автомобіль марки Volkwagen Golf, 2001 року виписку та причіп [NUMBER] 2016 року виписку. Як вбачається із довідки Арбузинської селищної ради № 3571/03/25 від 24 жовтня 2025 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки селищного центру соціальних служб Арбузинської селищної ради № 305 від 22 жовтня 2025 року [PERSON] не перебуває на обліку центру, відомості про наявність/відсутність на його утриманні неповнолітніх дітей відсутні. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд діючи у межах заявлених позивачем вимог, також виходить із того, що вони мають бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч. 2 ст. 182 СК України) і не може бути меншим від 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Водночас, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789- ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Тож, інтереси та потреби дитини превалюють у даному, конкретному випадку, у той час, як відповідач повинен нести відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку і належного забезпечення дитини. Отже, суд, у контексті установлених ним фактичних обставин, із числа тих, що регламентовані ч. 1 ст. 182 СК України, приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання його сина у розмірі, що заявлений позивачем, а саме: у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але у будь-якому випадку не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд виходив із того, що у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини, зокрема, на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Суд, крім того, не установив обставин, що передбачені ст. 188 СК України. На підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину слід присудити із дня пред`явлення позову, як у даному випадку, з 18 червня 2025 року. Як наслідок, цей позов підлягає до повного задоволення. Щодо розподілу судових витрат На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів. Тож, у цьому випадку, з урахуванням задоволення позову, судовий збір підлягає розподілу за правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, тобто, має бути покладений на відповідача. Вирішуючи дане питання, суд виходив із положень ст. 176 ЦПК України щодо ціни позову, а також із того, що згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» він не може бути меншим, аніж 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на сьогоднішній день становить 1211,20 грн. З цих мотивів,

Outcome: approved