Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Уманської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Зазначає, що 16.04.2011 року він уклав шлюб з [PERSON] , який було зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 117. В період шлюбу з відповідачем у них народилося двоє дітей: дочка - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. Через постійні конфлікти, різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, життя з відповідачем стало неможливим. На момент коли сину [PERSON] виповнилося 4 роки, вони з [PERSON] припинили шлюбно-сімейні відносини. У 2015 році [PERSON] виїхала за межі України, залишивши малолітнього сина [PERSON] зі своєю матір`ю [PERSON] . Згодом він забрав сина проживати до себе в житловий будинок, що за адресою: [ADDRESS] . За рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 19.10.2018 року шлюб між ним та [PERSON] було розірвано. Згідно рішення виконавчого комітету Уманської міської ради від 23.07.2020 року було визначено місце проживання дитини [PERSON] разом з ним. Син [PERSON] зростав, але матері в його житті так і не було. Відповідачка фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. 3 моменту виїзду за кордон, вона участі у вихованні та утриманні сина не приймає. Добровільно сину не допомагає, не цікавиться його життям та здоров`ям, не піклується про його фізичний, моральний і духовний розвиток, підготовкою до самостійного життя, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання. Відповідачка не проявляє заінтересованості в подальшій долі сина, не забезпечує необхідним харчуванням, одягом, лікуванням. До цього часу вона не шукала можливості зустрітися з сином, побачити його, поспілкуватися. Вона жодного разу не вітала його на дні народження. Коли [PERSON] йшов до першого класу його матері теж не було поряд. Син ніколи не відчував її материнської любові чи підтримки. Він з чотирьох років матері не бачив і фактично її не пам`ятає. При цьому, відповідачці ніхто не забороняв спілкуватися з сином. [PERSON] аліменти не платить і він з даного приводу до суду не звертався. За його зверненням до Уманського РУП ГУНП в Черкаській області щодо визначення місця проживання та місцезнаходження колишньої дружини [PERSON] , встановлено, що вона на даний час проживає та перебуває в країні Ізраїль. Зазначені вище факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідачки до своїх батьківських обов`язків. У зв`язку з цим він звернувся до служби у справах дітей Уманської міської ради з проханням позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . За результатами розгляду його заяви та проведення перевірки, органом опіки і піклування Уманської міської ради 18.04.2024 року надано висновок про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно сина [PERSON] . Він разом з сином проживають в квартирі [ADDRESS] та займається вихованням дитини, приділяє багато уваги його навчанню, розвитку. Між ними дружні, відкриті, довірливі стосунки. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 12.04.2024р. проведеного комісійно службою у справах дітей Уманської міської ради встановлено, що неповнолітній [PERSON] проживає разом з ним. Умови проживання відповідають усім санітарно-гігієнічним нормам, в помешканні чисто, прибрано, затишно, в сім`ї позитивна психологічна атмосфера та комфорт. [PERSON] забезпечений усім необхідним для його фізичного, розумового та гармонійного розвитку. У нього є окрема кімната, упорядкована сучасними меблями. У хлопчика є власне ліжко, відведена зона для навчання та відпочинку. Дитина забезпечена одягом, взуттям, предметами індивідуальної гігієни, шкільним приладдям, розвиваючими іграшками та літературою. Мати з сім`єю не проживає з 2015 року. Відповідно до висновку практичного психолога від 16.04.2024р., з`ясовано, що [PERSON] проживає разом з батьком, який в свою чергу приділяє належну увагу вихованню та навчанню сина, цікавиться життям класу та школи, завжди відвідує класні та загальношкільні батьківські збори. Мікроклімат сім`ї позитивно позначається на розвитку особистості хлопчика. Відповідно до довідки наданою громадською організацією «Уманський автомотоклуб «Атлант», вказано, що [PERSON] відвідує секцію мотокросу з 2021 року, його мати контакту з адміністрацією не підтримує, успіхами сина не цікавиться, жодного разу не була на тренуваннях. Дитину на тренування приводить батько, всім необхідним для тренувань забезпечує батько. В довідці виданою 06.02.2024р. сімейним лікарем [PERSON] повідомлено, що [PERSON] надглядається лікарем педіатром з народження. При зверненні за медичною допомогою, огляд проводиться виключно у присутності батька дитини. Відповідно до характеристики [PERSON] , учня 7-В класу Уманської гімназії № 7 Уманської міської ради Черкаської області від 13.02.2024р., зазначено, що вихованням дитини займається батько. [PERSON] охайний, доглянутий. Навчальні заняття не пропускає. Батько є постійним учасником освітнього процесу, відвідує батьківські збори, загальношкільні конференції, тримає контакт з класним керівником та вчителями - предметниками. За час навчання [PERSON] у закладі освіти, мати до школи не з`являлась, контакту з класним керівником не підтримувала, не відвідувала батьківські збори, життям дитини не цікавилась. У своєму письмовому поясненні [PERSON] написав, що його мама [PERSON] з ним не проживає, він її не пам`ятає з 2015 року. З письмового пояснення відібраного у [PERSON] (матері [PERSON] ) старшим інспектором сектору ювенальної поліції ВП Уманського РУП ГУНП в Черкаській області, капітаном поліції Паламарчук Л.В. від 28.02.2024 р., вона пояснила, що її дочка [PERSON] дійсно виїхала до країни Ізраїль на заробітки і залишилася там на довгий час, через особисту ситуацію в сім`ї. У квітні 2024 року [PERSON] дізналася, що [PERSON] має намір звернутися до служби у справах дітей з приводу злісного невиконання нею її батьківських обов`язків відносно неповнолітнього [PERSON] і прибула в Україну. 09.04.2024 року близько 16 год. 10хв. вона прибула до місця їхнього з сином проживання, вчинила бійку, спричинила йому тілесні ушкодження, повибивала у квартирі вікна. З даного приводу він звернувся до Уманського РУП ГУНП в Черкаській області. Відносно [PERSON] зареєстровано кримінальне провадження, що підтверджується витягом з ЄРДР . З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини позивач вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав. Просить позбавити\~ [PERSON] ,\~ \~батьківських прав\~відносно неповнолітнього\~сина,\~ [PERSON] ,\~ [INFO] .\~Стягувати з\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~(РНОКПП\~-\~ [NUMBER] )\~на його\~користь аліменти\~на утримання\~неповнолітнього сина\~-\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~у розмірі\~1/4\~усіх видів\~її заробітку\~(доходу)\~щомісячно,\~але не\~менше 50%\~прожиткового мінімуму\~на дитину\~відповідного віку,\~починаючи з\~дня пред`явлення\~позовної заяви\~до суду\~і до\~досягнення [PERSON] \~повноліття.\~Стягнути з\~Відповідача на\~його користь\~судові витрати. 08.08.2024 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить в задоволенні позову відмовити. Зазначає, що вимога позивача про позбавлення відповідача батьківських прав в даних правовідносинах є зловживанням позивачем своїми правами у зв`язку з неприязними відносинами та з метою ухилення від мобілізації. Фактично з самого моменту розлучення у позивача з відповідачем почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні дітей, відвідуванні, зі сторони позивача створювалися штучні перешкоди стосовно неможливості нормального спілкування матері з сином. Позивач [PERSON] постійно чинить перешкоди в наданні матеріальної допомоги [PERSON] на утримання сина, в тому числі у наданні синові подарунків. [PERSON] постійно приймала участь у вихованні доньки [PERSON] , та на даний час матеріально утримує доньку. Просить відмовити в задоволенні позову. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що відповідачка в 2015 році виїхала за межі України і після того він з нею по телефону спілкувався лише раз, а з сином вона не спілкувалася жодного разу. Перешкод у спілкуванні з дітьми він не вчиняв, відповідачка до нього з приводу даного питання жодного разу не зверталася. Метою позбавлення батьківських прав відповідача є виключення можливості в майбутньому звернення відповідача до сина про її утримання. Після того, як він звернувся у службу у справах дітей по питанню позбавлення батьківських прав, [PERSON] приїхала в Україну. 09.04.2024 [PERSON] приїхала за місцем його проживання з сином по [ADDRESS] , почала бити вікна. Йому зателефонували, він приїхав, відповідачка вдарила його, на що він викликав працівників поліції. Дочка [PERSON] навчається в Польщі, в цьому році вона три тижні жила в нього, він їй допомагав. Коли [PERSON] приїхала з матір`ю, то в неї змінилося ставлення до нього. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила задоволити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що позивач чинив перешкоди відповідачу у спілкуванні з дитиною, подарунки та фінансову допомогу не приймав. Відповідач проживає в країні Ізраїль, в неї є маленька дитина. До цього часу відповідач не зверталася за захистом своїх прав щодо усунення перешкод в спілкуванні з дитиною. Просить в задоволенні позову відмовити, так як бажає брати участь у вихованні дитини. В судовому засіданні представник третьої особи позовну заяву підтримав, просив її задоволити та пояснив, що [PERSON] ще в 2020 році звертався до служби про позбавлення батьківських прав матері, однак в зв`язку з тим, що мати перебувала за кордоном було вирішено питання про визначення місця проживання дитини. В 2024 році [PERSON] знову звернувся до служби з приводу позбавлення батьківських прав матері. Службою були перевірені всі обставини справи та встановлено, що мати не займається вихованням дитини, не спілкується, має свою сім`ю за кордоном. До служби з приводу вирішення конфлікту щодо виховання дитини не зверталася. Враховуючи положення ч.2 ст.171 Сімейного кодексу України, згідно якої дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору про позбавлення батьківських прав, у судовому засіданні був заслуханий малолітній [PERSON] , [INFO] , який пояснив, що завжди проживав з батьком, в 2017 році проживав з бабусею та батьком. До минулого року матір не бачив, пам`ятає, що ще коли йому було 6 років, мати дзвонила його сестрі і він з нею спілкувався, це було крайнє спілкування. Після того з нею не спілкувався, рік тому вона йому один раз написала. Минулого року, коли він йшов з волейболу, то зустрів її, вона говорила, щоб він слухався її, тому що йому ще немає 14 років. Однак він пішов додому та зателефонував батькові. При наступній зустрічі вона розбила вікна в них вдома. Вона викликала працівників поліції, однак він сказав, що не хоче з нею спілкуватися. Батько не забороняв йому спілкуватися з [PERSON] . Зазначив, що не рахує матір за якусь особу, він її бачив лише минулого року, він її не знає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивача та відповідача знає, вона проживає по сусідству з позивачем. Відповідач [PERSON] в 2015 році зникла, обох дітей залишила з позивачем. Весною 2024 року вона побачила [PERSON] , яка бігла за [PERSON] і намагалася з ним поговорити, дитина тікала від неї злякано. [PERSON] не хотів з нею говорити, адже він її не знає. Тоді вона з`явилася, коли била вікна. Свідок вийшла і побачила, як [PERSON] з дочкою [PERSON] сідали в таксі, але в цей момент під`їхав [PERSON] . [PERSON] вела себе не адекватно, намагалася бити [PERSON] . Викликали працівників поліції, [PERSON] намагалася сказати [PERSON] , що вона його мати і хоче з ним спілкуватися, однак [PERSON] відповів, що він її не знає, що в нього немає мами. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що проживає біля [PERSON] близько 6 років і бачить його відносини з сином [PERSON] . Він возить його в школу, на гуртки, займається вихованням дитини. З матір`ю дитини не знайомий, за цей час, що проживає там, її не бачив. У [PERSON] є син та дочка, дочка певний час проживала з батьком, а так приїжджала. Інших дітей у Боярського немає, дружини немає. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила, що з батьком не спілкується з 2024 року. Батько хоче позбавити матір батьківських прав, так як хоче уникнути ТЦК. В 2015 році мати поїхала за кордон, вона з братом жили в бабусі. Коли вона з [PERSON] проживала в бабусі, то постійно спілкувалися з матір`ю. Весною 2016 року батько забрав [PERSON] жити до нього. Коли вона переїхала до батька, він забирав телефон і давав раз у місяць. В нього до мами була агресія. В 2021 році вона дзвонила до матері і [PERSON] з нею спілкувався і ніяких проблем не було. Вона спілкувалася з матір`ю разом з братом до 2021 року. В 2020 році батько напився, вигнав її з дому, зібрав речі і викинув та вона поїхала до бабусі. З весни 2024 року батько заборонив їй спілкуватися з братом. Їй мама висилала гроші і вона купила у 2021 році телефон брату. Батько налаштовував проти матері. В період 2016-2017 р.р. вона тікала з дому, бо батько напивався. Вона проживала то в бабусі то в батька. Мати знала про таку ситуацію, чому не забрала їх з братом до себе або не приїхала жити з ними в Україну пояснити не може. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач є її дочкою. Дочка проживала у свекрухи. В грудні 2015 року дочка поїхала за кордон на заробітки, а діти залишилися з нею. Дочка планувала поїхати на 3-4 місяці, але їй треба було перевчатися. Деякий час вони всі проживали у матері [PERSON] .. [PERSON] перешкоджав дочці у спілкуванні з дітьми, чинив психологічний тиск на них, щоб вони не спілкувалися з матір`ю. Поки діти жили з нею відповідач спілкувалася з ними. Після того, як батько забрав дітей, діти перестали спілкуватися з матір`ю. [PERSON] пересилала їй гроші для дітей. Коли [PERSON] виповнилося 14 років, то мати стала перераховувати на її карточку гроші для обох дітей. З 2015 року [PERSON] не приїжджала в Україну, в 2020 році в неї народилася дитина. [PERSON] до 2017 року проживала з батьком, а тоді з бабусею. Судом встановлено. 16.04.2011 року між сторонами укладено шлюб, який було зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 117. В період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: дочка - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. 19.10.2018 року рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області шлюб між сторонами було розірвано. Згідно рішення виконавчого комітету Уманської міської ради від 23.07.2020 року було визначено місце проживання дитини [PERSON] разом з позивачем [PERSON] .. Відповідно до довідки наданою громадською організацією «Уманський автомотоклуб «Атлант», вказано, що [PERSON] відвідує секцію мотокросу з 2021 року, його мати контакту з адміністрацією не підтримує, успіхами сина не цікавиться, жодного разу не була на тренуваннях. Дитину на тренування приводить батько, всім необхідним для тренувань забезпечує батько. Відповідно до висновку практичного психолога від 16.04.2024р., з`ясовано, що [PERSON] проживає разом з батьком, який в свою чергу приділяє належну увагу вихованню та навчанню сина, цікавиться життям класу та школи, завжди відвідує класні та загальношкільні батьківські збори. Мікроклімат сім`ї позитивно позначається на розвитку особистості хлопчика. Відповідно до характеристики [PERSON] , учня 7-В класу Уманської гімназії № 7 Уманської міської ради Черкаської області від 13.02.2024р., зазначено, що вихованням дитини займається батько. Хлопчик охайний, доглянутий. Навчальні заняття не пропускає. Батько є постійним учасником освітнього процесу, відвідує батьківські збори, загальношкільні конференції, тримає контакт з класним керівником та вчителями - предметниками. За час навчання [PERSON] у закладі освіти, мати до школи не з`являлась, контакту з класним керівником не підтримувала, не відвідувала батьківські збори, життям дитини не цікавилась. Згідно довідки виданою 06.02.2024р. сімейним лікарем [PERSON] повідомлено, що [PERSON] надглядається лікарем педіатром з народження. При зверненні за медичною допомогою, огляд проводиться виключно у присутності батька дитини. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 12.04.2024р. проведеного комісійно службою у справах дітей Уманської міської ради встановлено, що неповнолітній [PERSON] проживає разом з ним. Умови проживання відповідають усім санітарно-гігієнічним нормам, в помешканні чисто, прибрано, затишно, в сім`ї позитивна психологічна атмосфера та комфорт. [PERSON] забезпечений усім необхідним для його фізичного, розумового та гармонійного розвитку. У нього є окрема кімната, упорядкована сучасними меблями. У хлопчика є власне ліжко, відведена зона для навчання та відпочинку. Дитина забезпечена одягом, взуттям, предметами індивідуальної гігієни, шкільним приладдям, розвиваючими іграшками та літературою. Мати з сім`єю не проживає з 2015 року. У своєму письмовому поясненні [PERSON] написав, що його мама [PERSON] з ним не проживає, він її не пам`ятає з 2015 року. З письмового пояснення відібраного у [PERSON] (матері [PERSON] ) старшим інспектором сектору ювенальної поліції ВП Уманського РУП ГУНП в Черкаській області, капітаном поліції Паламарчук Л.В. від 28.02.2024 р., вона пояснила, що її дочка [PERSON] дійсно виїхала до країни Ізраїль на заробітки і залишилася там на довгий час, через особисту ситуацію в сім`ї. Згідно листа начальника Уманського РУП ГУНП в Черкаській області від 04.03.2024 в ході перевірки за зверненням позивача, щодо визначення місця проживання та місцезнаходження колишньої дружини [PERSON] , встановлено, що остання на даний час проживає та перебуває в країна Ізраїль. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку позивача, представника позивача, представника відповідача, представника органу опіки та піклування, неповнолітнього [PERSON] , свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи із слідуючого. Відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частин першої та другої\~статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга\~статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). У постанові Пленуму Верховного Суду України від 3003.2007 №3 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав » вказано, що таке ухилення має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] в 2015 році, після припинення фактичних шлюбних відносин з [PERSON] , виїхала за межі України, залишивши сина [PERSON] , якому на той час було 4 роки зі своєю матір`ю [PERSON] . Коли позивач дізнався про даний факт, він забрав сина жити до себе, і з того часу займається його вихованням. З часу виїзду за межі України відповідач [PERSON] участі у вихованні сина не брала і його життям не цікавилася. Контакту з матір`ю у дитини немає і відповідач не вживала заходів щодо налагодження стосунків з дитиною, не цікавилася її станом здоров`я, не виявляла будь-якої турботи про дитину, не надавала матеріальної підтримки. Активні дії щодо спілкування з дитиною стала проявляти лише після звернення позивача до служби в справах дітей щодо позбавлення її батьківських прав. Це проявилося лише в можливості поспілкуватися з дитиною на вулиці та під час конфліктної ситуації. В подальшому відповідач знову виїхала за межі України, адже там в неї є сім`я. Встановити контакт з дитиною шляхом звернення до відповідних органів чи психолога після довгих років відсутності її в житті дитини не намагалася. Відповідач не довела зміну своєї поведінки щодо дитини, прагнення здійснювати належне піклування за нею, не спростувала, що свідомо нехтувала обов`язками матері щодо сина. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення її батьківських прав не свідчить про її інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку, адже цього не сталося і під час тривалого розгляду справи в суді. Тобто необхідно, щоб заперечення, висловлені у процесі судового розгляду, підтверджувалися реальними діями або поведінкою відповідача, спрямованою на виконання батьківських обов`язків, налагодження контакту з дитиною. Обставина перебування відповідача за кордоном не звільняє її від виконання батьківських обов`язків та, за наявності бажання, не є перешкодою для спілкування з дитиною за допомогою існуючих засобів комунікації. Суд звертає увагу, що відповідач свідомо, без поважних причин, залишила дитину у своєї матері, виїхавши за кордон у 2015 році на тривалий час та не брала жодної участі у вихованні дитини, втратила фактичний духовний зв`язок з сином. Суд критично оцінює доводи відповідачки про те, що позивач нібито звернувся до суду з позовом про позбавлення її батьківських прав лише через небажання проходити військову службу. Такі твердження є голослівними, не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами і не мають правового значення для вирішення спору. В усіх спорах щодо дитини суд виходить з найкращих інтересів дитини, тобто питання не зводиться лише до того, хто служить чи ні, - важливо, хто реально може забезпечити догляд, виховання, розвиток та емоційний зв`язок. Водночас суд бере до уваги, що відповідачка проживає за кордоном і не бере жодної участі у вихованні дитини, що не відповідає її батьківським обов`язкам. Відповідно до пункту 2 частини першої\~статті 164 СК України\~мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України\~визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та ін.. Конвенція про права дитини у статті 12 зобов`язує держави учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятися належна увага згідно з її віком та зрілістю, і вони повинні бути враховані настільки, наскільки це відповідає її найвищим інтересам. У зв`язку з наведеним суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про позбавлення батьківських прав обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню своєї неповнолітньої дитини. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. За правилами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений судовий збір за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав та на користь держави за позовну вимогу про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: approved