Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до Монастириського районного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №\~27.12.2024-100002231 від 29.12.2024\~року у розмірі 18\~560,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 29.12.2024 року із відповідачем укладено договір № 27.12.2024-100002231, на підставі якого [PERSON] надано кредит у розмірі 8000,00 грн на строк 147 днів із встановленням плати за користування кредитними коштами у розмірі 1 % у день, що нараховується протягом перших 5 чергових періодів користування кредитом, а також 0,5 % у день, що нараховується протягом наступних чергових періодів. Також сторони погодили сплату комісії за надання кредиту у розмірі 7\~% від суми кредиту (560,00\~грн) та комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 560,00 грн, що сплачується у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Внаслідок порушення відповідачем умов договору, неповернення суми кредиту, несплати процентів та комісії у повному обсязі у [PERSON] є заборгованість за вищевказаним договором у розмірі 18 560,00 грн. На підставі наведеного позивач просить стягнути з [PERSON] зазначений розмір заборгованості, а також 2422,40\~грн сплаченого судового збору. Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 05.11.2025\~року постановлено провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Представник позивача ТОВ «Споживчий центр» у судове засідання не з`явився, проте разом із позовом заявив клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення позивач і його представник не заперечують. Відповідач [PERSON] , будучи належним\~чином повідомленим\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~справи,повторно не з`явився у судове засідання, не повідомивши про причини неявки, до початку розгляду справи по суті відзиву на позовну заяву не подав. Суд установив такі обставини. 29.12.2024 року ТОВ «Споживчий центр» (кредитодавець) і [PERSON] (позичальник) шляхом акцептування відповідачем пропозиції ТОВ «Споживчий центр» про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти), а також заявки кредитного договору (кредитної лінії), в електронній формі із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором уклали кредитний договір № 27.12.2024-100002231. Зі змісту п. п. 2.1-2.2.3 оферти видно, що зазначений електронний кредитний договір складається з таких електронних документів, які містять всі його істотні умови: пропозиція про укладення договору (оферта), розміщена на вебсайті кредитодавця у загальному доступі, а також в особистому кабінеті позичальника на вебсайті кредитодавця; заявка, сформована на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитодавця та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (коду), отриманого позичальником в повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті. Згідно з п. 3.1 оферти за цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію\~(комісії) (якщо комісія\~(комісії) встановлена (встановлені) договором). У п. 3.3 оферти передбачено, що дата надання кредиту, сума кредиту, строк, на який надається кредит, дата повернення кредиту, проценти за користування кредитом та графік платежів встановлюються у заявці, яка є невід`ємною частиною цієї оферти. Так, у п. п. 1\~\~8, 14 зазначеної заявки сторони визначили: суму кредиту 8000,00 грн; строк, на який надається кредит 147 днів з дати його надання (29.12.2024 року); дату повернення (виплати) кредиту 24.05.2025 року; процентну ставку «Стандарт» \~фіксовану незмінну процентну ставку у розмірі 1 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 5 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів, процентну ставку «Економ» \~фіксовану незмінну проценту ставку у розмірі 0,5 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт»; сплату комісії, пов`язаної з наданням кредиту, 7 % від суми кредиту, що дорівнює 560,00 грн; графік платежів за договором, що передбачає сім чергових платежів. Як видно зі змісту позовної заяви, вищевказана комісія пов`язана зі здійсненням перерахування кредитних коштів з використанням стороннього платіжного сервісу інтернет-еквайрингу. У п. 9 заявки також передбачено сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 560,00 грн у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування встановлюється за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та у відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн, у відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і у відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак надання яких забезпечено кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. Згідно з п. 17 заявки за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання нараховується неустойка у розмірі 120 грн. Як видно зі змісту абз. 6 заявки, реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів за цим та наступними договорами 5355-28ХХ-ХХХХ-0461. Згідно з абз. 3 відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 27.12.2024-100002231 (кредитної лінії) [PERSON] підтвердив, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) вищевказану пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), невід`ємною частиною якої є заявка до кредитного договору №\~27.12.2024-100002231 від 29.12.2024 року, з якими він попередньо уважно ознайомився. До позовної заяви також долучено скриншот із сайту Національного банку України про здійснення ідентифікації [PERSON] за допомогою системи BankID. Зі змісту відповіді Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» (далі ТОВ «УПР») № 98-1408 від 14.08.2025 року видно, що ТОВ «УПР» надає послуги з переказу коштів у національній валюті без відкриття рахунків. На виконання укладеного між позивачем і ТОВ «УПР» договору на переказ коштів, копія якого є у матеріалах справи, 29.12.2024 року ТОВ\~«УПР» перерахувало кошти у розмірі 8000,00\~грн на картковий рахунок №\~ [NUMBER] за кредитним договором №\~27.12.2024-100002231. Згідно з довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором №\~27.12.2024-100002231 від 29.12.2024 року загальний розмір заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором становить 18\~560,00\~грн, з яких 8000,00\~грн основний борг, 6720,00 грн проценти, нараховані за період з 29.12.2024 року до 24.05.2025 року, 560,00\~грн комісія за обслуговування, 3280,00 грн неустойка. Окрім того, як видно зі змісту позовної заяви під час формування вищевказаної довідки про заборгованість та здійснення розрахунку враховано суми здійснених відповідачем часткових оплат за договором, а саме: 2240,00 грн від 18.01.2025 року, 2960,00 грн від 14.02.2025 року. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» слід задовольнити частково з таких підстав. Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до правил ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст. ст. 1046-1053 ЦК України), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору, що передбачено ч. 2 ст. 1054 ЦК України. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч.\~1\~ст. 207 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі, що передбачено абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України. Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон № 675-VIII). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1 ст. 11 Закону № 675-VIII). Відповідно до абз. 1 ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з правилами абз. 3 ч. 1 ст. 12 Закону № 675-VIII, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону № 675-VIII). Відповідно до приписів ч. 5 ст. 18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та не розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України \~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Установлено, що 29.12.2024 року ТОВ «Споживчий центр» і [PERSON] в електронній формі уклали кредитний договір № 27.12.2024-100002231, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 8000,00 грн на строк 147 днів із встановленням плати за користування кредитними коштами у розмірі 1 % у день протягом перших 5 чергових періодів та 0,5 % у день протягом наступних чергових періодів. Окрім того, договором передбачено сплату комісії у розмірі 560,00 грн за надання кредиту та комісію у розмірі 560,00 грн за обслуговування кредиту, яка сплачується протягом 2 і 3 чергових періодів. Як видно з позовної заяви, [PERSON] частково погасив заборгованість за кредитом, сплативши загалом 5200,00\~грн, з яких 560,00 грн зараховано на погашення заборгованості за комісією за надання кредиту, 560,00 грн за комісією за обслуговування кредитної заборгованості, 4080,00 грн за процентами. Проте відповідач, отримавши кредит, належним чином не виконав взяті на себе за договором зобов`язання, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. Визначаючись із розміром заборгованості [PERSON] , суд зазначає таке. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості, до прикладу, може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць (постанова Великої Палати Верховного суду від 13.07.2022 року у справі №\~496/3134/19). Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. У постанові від 06.11.2023 року у справі № 204/224/21 Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Установлено, що за умовами кредитного договору №\~27.12.2024-100002231 від 29.12.2024 року позичальник зобов`язаний сплатити комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 560,00 грн у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Зазначена комісія встановлена за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та у відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн, у відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і у відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак надання яких забезпечено кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. Враховуючи вищевикладене, суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні докази того, що ТОВ\~«Споживчий центр» надало відповідачу зазначені послуги, як і відсутні відомості про їхній перелік, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за саме лише забезпечення можливості надання таких послуг є нікчемними. У зв`язку із наведеним відсутні підстави для стягнення з [PERSON] заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості. Зважаючи на те, що сплачені відповідачем на погашення заборгованості кошти, серед іншого, були зараховані у рахунок оплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 560,00 грн, зазначену суму слід віднести у рахунок сплати процентів за договором. Окрім того, не підлягає стягненню нарахована позивачем неустойка. Частиною 1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до правил ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. У зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року, на території України введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022\~року строком на 30 діб, який надалі неодноразово було продовжено і який триває дотепер. Згідно з приписами ч. 4 ст. 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Так, Законом України від 15.03.2022 року № 2120-ІХ розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 18, за змістом якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналізуючи положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а також ст. ст. 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України, Верховний Суд у постанові від 18.10.2023\~року (справа № 706/68/23) дійшов висновку, що дія п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на кредитний договір. Отже, тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) у періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) у договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, у тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) зобов`язання. Такі наслідки полягають у тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі, якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На час виникнення спірних правовідносин, як і на час розгляду цієї справи, положення п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України є чинними. З урахуванням наведеного, зважаючи на закріплений ч. 2 ст. 4 ЦК України пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів, вимога позивача про стягнення зі [PERSON] неустойки у розмірі 3280,00 грн, нарахованої у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань, є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню. Підсумовуючи вищевикладене, з огляду на відсутність доказів належного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором суд приходить висновку, що з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» слід стягнути заборгованість за кредитним договором №\~27.12.2024-100002231 від 29.12.2024 року у розмірі 14\~160,00 грн, з яких 8000,00 грн основний борг (тіло кредиту), 6\~160,00 грн проценти. У силу вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь ТОВ\~«Споживчий центр» слід стягнути 1848,12 грн сплаченого судового збору, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог (14\~160,00 грн * 2422,40 грн / 18\~560,00\~грн). На підставі наведеного,

Outcome: partial