Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.02.2021 між ТОВ «Служба Миттєвого кредитування» та [PERSON] було укладено уклали договір про надання фінансових послуг № 2105884150310 в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчинений одноразовим ідентифікатором згідно положень ЗУ «Про електронну комерцію).\~\~На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника в розмірі\~\~3 800 грн.\~ \~01.12.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 1-12, відповідно до умов якого відступлено право вимоги до позичальників, в т.ч. за договором\~\~про надання фінансових послуг № 2105884150310 від 28.02.2021. 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором\~\~про надання фінансових послуг № 2105884150310 від 28.02.2021. Разом з тим, станом на день звернення до суду відповідач, в порушення умов кредитного договору, не повернув отримані грошові кошти. Загальний розмір заборгованості за договором\~\~про надання фінансових послуг № 2105884150310 від 28.02.2021 становить 60\~595,94 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 3 800 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 56\~795,94 грн. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість за договором\~\~про надання фінансових послуг № 2105884150310 від 28.02.2021 у розмірі 43\~691,26 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 3 800 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 39\~891,26 грн. Посилаючись на невиконання відповідачем умов кредитних договорів, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № 2105884150310 від 28.02.2021 у розмірі 43\~691,26 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2\~422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 16 000 грн. Ухвалою суду від 03.09.2025 відкрито провадження у цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін, відповідачу запропоновано подати відзив на позов. 16.09.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки подана хронологія дій має внутрішні неузгодження, відсутні реквізити, що забезпечують автентичність. Такий файл є внутрішньою довідкою невстановленої особи. Довідка про перерахування коштів суперечить поданій хронології дій і не підтверджує видачу грошей відповідачу. Розмір заявлених процентів більш ніж у десять разів перевищує тіло кредиту, що є явно завищеним, економічно необґрунтованим та має каральний характер, тому просить суд урахувати принцип співмірності при вирішенні спору та відмовити у задоволенню позову в частині нарахованих процентів. Крім того, строк кредитування згідно паспорту споживчого кредиту становить 16 днів, тому проценти могли нараховуватися виключно протягом 16 днів. Відповідач перебуває на військовій службі з 31.10.2022, таким чином, відповідач, як військовослужбовець бере участь у захисті, незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в період воєнного стану. З урахуванням п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» просить суд визнати неправомірним нарахування первісним кредитором відсотків за користування кредитом та про наявність підстав для застосування п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у частині не нарахування відсотків за користування кредитом. Крім того, відповідач, як військовослужбовець звільнений від сплати судового збору. Витрати на правничу допомогу у розмірі 16\~000 грн. є явно завищеними та неспівмирними зі складністю спору, тому компенсація таких сум суперечить критеріям розумності та справедливості. 23.09.2025 надійшла відповідь на відзив, згідно якої представник позивача, що договір було підписано одноразовим ідентифікатором, що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис. Укладений між сторонами договір відповідає вимогам чинного законодавства та вільному волевиявленню сторін, сторонами досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов договору, у тому числі щодо порядку нарахування відсотків , можливості продовження строку кредитування. Твердження відповідача про те, що він не отримував кредитних коштів не заслуговують на увагу. Незгода відповідача із розрахунком заборгованості не є підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі. П. 1.9 договору передбачено, що граничний строк кредитування 1 рік. В заяві-анкеті також відображено строк кредиту 365 днів. Враховуючи, що договір було укладено 28.02.2021, то строк дії договору закінчився 28.02.2022. Нарахування відсотків було здійснено у порядку та розмірі, що визначені договором. Відсотки не є пенею, тому їх зменшення чинним законодавством не передбачено. Щодо статусу військовослужбовця, то на момент укладання кредитного договору відповідач не набув статусу військовослужбовця і на нього не розповсюджуються пільги відповідно до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Крім того, нарахування відсотків здійснювалося до 23.02.2022, тобто до початку повномасштабного вторгнення та набуття відповідачем статусу військовослужбовця. Більш того, позивачем частково зменшено розмір відсотків. Також відповідач не повідомляв ні первісного кредитору, ні позивача про набуття статусу військовослужбовця. Відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає доказів на підтвердження такої позиції. Тому просять позовні вимоги задовольнити. 24.09.2025 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно яких зазначає, що у паспорті кредиту зазначено строк 16 днів, тому після завершення цього строку право нараховувати договірні проценти відсутнє. Дійсно у матеріалах справи відсутні дані про нарахування відсотків після початку проходження служби відповідачем, водночас заявлена до стягнення сума включає відсотки, нараховані до призову на військову службу, які у понад десятикратному розмірі перевищують тіло кредиту, такий обсяг відсотків має каральний характер і не відповідає принципам справедливості та співмірності, закріплений у ст. 3 ЦК України. Просить відмовити у задоволенні позову, визнати недопустимим як докази хронологію дій та довідку про перерахування коштів. Витрати на правову допомогу не стягувати, визнати їх завищеними та неспівмірними, судові витрати покласти на позивача. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала з підстав, зазначених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. Вислухавши доводи сторін, дослідивши письмові докази, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено\~ст.ст.\~12,\~13\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 28.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба Миттєвого кредитування» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансових послуг № 2105884150310. (а.с. 8-12) Умовами даного договору визначено, що товариство надає позичальникові кредит без конкретної споживчої мети у розмірі 3 800,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит на сплатити проценти за користування кредитом (п.1.1 договору). Згідно п. 1.2 договору кредит надається на строк, зазначений у заяві анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною. Згідно п. 1.3 договору орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів. Згідно п. 1.4 договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі процентна ставка), протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2 % за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.б); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в); д) тип процентної ставки фіксована. Указаний договір підписаний його сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис, що передбачено п. 4.3 договору. Судом встановлено, що [PERSON] 28.02.2021 підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором договір про надання фінансових послуг № 2105884150310 «Стандартний», чим погодилася із запропонованими умовами кредитного договору. Договір містить докладну інформацію щодо особи позичальника [PERSON] , зокрема індивідуальний податковий номер, серію, номер та дату видачу паспорта, адресу проживання, електронну адресу, номер карткового рахунку та номер мобільного телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлено сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «Служба миттєвого кредитування» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача - зобов`язання з повернення кредитних коштів. З заяви анкети для отримання кредиту, яка є додатком № 1 до кредитного договору, вбачається, що [PERSON] просив надати йому кредит у розмірі 3\~800 грн. Орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту. Нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту. Строком на 365 днів з правом повернення достроково та зобов`язанням повернути кредит у розмірі 3\~800 грн та сплатити проценти у розмірі 1\~216 грн. Розмір процентів: а) 2 % за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. б); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. в). (а.с. 11) Заява анкета підписана відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 28.02.2021. Згідно графіку платежів, який є додатком до договору № 2, передбачено, що датою видачі кредиту є 28.02.2021, датою платежу 15.03.2021, сума кредиту 3 800 грн., процентів 1 216 грн. (а.с. 12) Графік платежів підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Також відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту, який є додатком № 3 до договору з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. (а.с. 13-14) \~На виконання умов укладеного договору позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 3 800 грн. Так, ТОВ «Служба миттєвого кредитування» (первісний кредитор) свої зобов`язання за договором про надання фінансових послуг № 2105884150310 від 28.02.2021 виконав належним чином, перерахувавши грошові кошти у розмірі 3 800 гривень відповідачу, що підтверджується листом ТОВ ФК «Вей фор пей», згідно якого на підставі укладеного між товариством і ТОВ ФК «Вей фор пей» договору про організацію переказів грошових коштів ТОВ ФК «Вей фор пей» 28.02.2021 здійснено переказ грошових коштів за договором про надання фінансових послуг № 2105884150310 в сумі 3 800 грн. (а.с. 19) Згідно інформації ПриватБанку, наданої на виконання ухвали суду, повідомлено, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] та надано виписку, з якої вбачається, що 28.02.2021 на карту було зараховано грошові кошти у розмірі 3\~800 грн. (а.с. 165) Пунктом 2.1.1.7 договору № 2105884150310 від 28.02.2021 передбачено, що товариство має право укласти договір відступлення права вимоги за договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою без додаткового погодження цього з позичальником. Між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» 01.12.2021 укладено договір факторингу № 1-12, за яким ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до боржників за договорами, укладеними з кредитором, що зазначені в реєстрі боржників (а.с. 43-57). У акті приймання-передавання реєстру боржників, що є додатком № 2 до договору факторингу від 01.12.2021 №1-12, обумовлено передання реєстру боржників в електронному вигляді (а.с. 54). Відповідно до додатку № 1 до договір факторингу №1-12 від 01.12.2021, право вимоги за договором № 2105884150310 від 28.02.2021, укладеним ТОВ «Служба миттєвого кредитування» з [PERSON] , перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал». На момент відступлення прав вимоги загальна сума заборгованості [PERSON] за даним договором складає 34 656 грн, з яких: 3 800,00 грн заборгованість за кредитом, 30 856 грн заборгованість за процентами (а.с. 55 58). Пунктом 2.3 договору факторингу від 01.12.2021 № 1-12 передбачено право фактора з моменту відступлення права вимоги здійснювати нарахування та стягнення процентів (в тому числі за період користування коштами до моменту переходу прав за цим договором, якщо вони не були нараховані клієнтом) за договорами фінансових послуг за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення боржниками грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій, а також право вимагати у боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошових зобов`язань, відповідно до законодавства та умов договорів фінансових послуг. Як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON] станом на 10.01.2023, складених ТОВ «Вердикт Капітал», окрім заборгованості по основній сумі кредиту у розмірі 3 800,00 грн та заборгованості за відсотками на дату відступлення прав вимоги у розмірі 30 856 грн, відповідачеві нарахована заборгованість за нарахованими відсотками згідно з кредитним договором у розмірі 25\~939, 94 грн, а загальна сума боргу становить 60\~595,94 грн (а.с. 22). У свою чергу, між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 10.01.2023 укладено договір відступлення права вимоги № 10-01/2023, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» належні йому права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках №1, №3 до договору (а.с. 24-34). Відповідно до додатку № 3 та витягу з додатку № 3 до договору про відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, право вимоги за договором № 2105884150310 від 28.02.2021, укладеним ТОВ «Служба миттєвого кредитування» з [PERSON] , перейшло до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». На момент відступлення прав вимоги загальна сума заборгованості за даним договором складає 60\~595,94 грн, з яких: 3 800,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням, 56\~795,94 грн заборгованість за нарахованими процентами (а.с.39-42). Статтею 626 ЦПК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст.ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. (ч. 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. (ч. 3). Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк бо інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що [PERSON] 28.02.2021 підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором договір про надання фінансових послуг № 2105884150310 «Стандартний», чим погодилася із запропонованими умовами кредитного договору. Договір містить докладну інформацію щодо особи позичальника [PERSON] , зокрема індивідуальний податковий номер, серію, номер та дату видачу паспорта, адресу проживання, електронну адресу, номер карткового рахунку та номер мобільного телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника. Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлено сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «Служба миттєвого кредитування» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача - зобов`язання з повернення кредитних коштів. ТОВ «Служба миттєвого кредитування» свої зобов`язання за договором виконав, відповідач отримала кредитні гроші в сумі 3 800,00 грн на картковий рахунок [NUMBER] , що підтверджується повідомленням ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 03.06.2025, який діяв на підставі укладеного з ТОВ «Служба миттєвого кредитування» договору про організацію переказу грошових коштів та випискою ПриватБанку (а.с. 19, 165 зворот.). Наданими доказами підтверджується отримання відповідачем від ТОВ «Служба миттєвого кредитування» кредитних коштів, відповіддю АТ КБ «ПРИВАТБАНК», згідно з якою, на кредитну картку «ПриватБанку» № [NUMBER] , яка відкрита на ім`я відповідача [PERSON] , 28.02.2021 зараховані кошти у розмірі 3 800,00 грн (а.с. 165). Представником відповідача доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на картковий рахунок відповідача, зазначений у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок відповідачу не належить, суду не надано. Перевіряючи обґрунтованість заявленого позивачем розміру заборгованості, суд виходив з доведеності розміру заборгованості за основною сумою боргу за договором № 2105884150310 від 28.02.2021 у розмірі 3 800,00 грн Так, за умовами укладеного між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] договору про надання фінансових послуг № 2105884150310 від 28.02.2021, орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів (п.1.3 договору). Проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожен день користування протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі (п.1.4 договору): 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту (п.1.4а договору); починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4а (п.1.4б договору); починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4б (п.1.4в договору); починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою зазначеною у п. 1.4в (п. 1.4г договору). Пунктами 1.4.1 та 1.4.2 договору обумовлено, що нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом. Реальна річна процентна ставка дорівнює загальній вартості кредиту та складає: при нарахуванні відсотків згідно п.1.4а договору 730% річних, згідно п. 1.4б договору 1302,36% річних, згідно п.1.4в договору 1711,7% річних, згідно п.1.4г договору 2735,45% річних (п.4.2 договору). [PERSON] 28.02.2021 підписав електронним підписом договір про надання фінансових послуг № 2105884150310, чим погодилася із запропонованими умовами договору. Досліджуючи наданий позивачем розрахунок заборгованості, наданий позивачем, а саме порядок нарахування відсотків, суд встановив, що у період з 28.02.2021 (дата укладання договору) по 15.03.2021 (орієнтовний строк повернення кредиту) відповідачу нараховувалися відсотки відповідно до п.1.4а договору у розмірі 2% за кожен день користування кредитом, що з урахуванням розміру боргу за основною сумою кредиту 3 800,00 грн становить 76 грн за кожен день (3800,00 грн * 2% / 100) (а.с. 20-21). Починаючи з першого дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, тобто з 16.03.2021, відсотки нараховувалися відповідно до п.1.4б договору, де обумовлено збільшення процентної ставки на 1,64%, порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4а, тобто 3,64% (2% + 1,64%), що становить 138,32 грн за кожен день (3800,00 грн * 3,64% / 100). Починаючи з 15 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, тобто з 30.03.2021, відсотки нараховувалися відповідно до п. 1.4в договору, де обумовлено збільшення процентної ставки на 1,38%, порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4б, тобто 5,02% (3,64% + 1,38%), що становить 190,76 грн за кожен день (3800,00 грн * 5,02% / 100). Починаючи з 30 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, тобто з 14.04.2021, відсотки нараховувалися відповідно до п. 1.4г договору, де обумовлено збільшення процентної ставки на 2,65%, порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4в, тобто 7,67% (5,02% + 2,65%), що становить 291,46 грн за кожен день (3800,00 грн * 7,67% / 100). Відповідно до розрахунку зробленого ТОВ «Служба миттєвого кредитування», заборгованість [PERSON] по договору про надання фінансових послуг № 2105884150310 від 28.02.2021, станом на 30.11.2021 складає 34 656 грн, з яких: 3 800,00 грн заборгованість за кредитом, 30 856 грн заборгованість за відсотками (а.с.20-21) Відсотки нараховувалися відповідно до умов договору № 2105884150310, погодженими з відповідачем, а тому суд погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості відповідача [PERSON] . Пунктом 2.1.1.7 договору № 2105884150310 від 28.02.2021 передбачено, що товариство має право укласти договір відступлення права вимоги за договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою без додаткового погодження цього з позичальником. Між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» 01.12.2021 укладено договір факторингу № 1-12, за яким ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право грошової вимоги до боржників за договорами, укладеними з кредитором, що зазначені в реєстрі боржників (а.с. 43-57). У акті приймання-передавання реєстру боржників, що є додатком №2 до договору факторингу від 01.12.2021 №1-12, обумовлено передання реєстру боржників в електронному вигляді (а.с. 54). Відповідно до додатку №1 до договір факторингу №1-12 від 01.12.2021, право вимоги за договором № 2105884150310 від 28.02.2021, укладеним ТОВ «Служба миттєвого кредитування» з [PERSON] , перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал». На момент відступлення прав вимоги загальна сума заборгованості [PERSON] за даним договором складає 34 656 грн, з яких: 3 800,00 грн заборгованість за кредитом, 30 856 грн заборгованість за процентами (а.с. 55 58). Пунктом 2.3 договору факторингу від 01.12.2021 № 1-12 передбачено право фактора з моменту відступлення права вимоги здійснювати нарахування та стягнення процентів (в тому числі за період користування коштами до моменту переходу прав за цим договором, якщо вони не були нараховані клієнтом) за договорами фінансових послуг за умови дотримання вимог чинного законодавства України, нарахування та стягнення штрафних санкцій за порушення боржниками грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій, а також право вимагати у боржників відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням грошових зобов`язань, відповідно до законодавства та умов договорів фінансових послуг. Як вбачається з розрахунку заборгованості [PERSON] станом на 10.01.2023, складених ТОВ «Вердикт Капітал», окрім заборгованості по основній сумі кредиту у розмірі 3 800,00 грн та заборгованості за відсотками на дату відступлення прав вимоги у розмірі 30 856 грн, відповідачеві нарахована заборгованість за нарахованими відсотками згідно з кредитним договором у розмірі 25\~939, 94 грн, а загальна сума боргу становить 60\~595,94 грн (а.с. 22). У свою чергу, між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 10.01.2023 укладено договір відступлення права вимоги № 10-01/2023, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» належні йому права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках №1, №3 до договору (а.с. 24-34). Відповідно до додатку № 3 та витягу з додатку № 3 до договору про відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023, право вимоги за договором № 2105884150310 від 28.02.2021, укладеним ТОВ «Служба миттєвого кредитування» з [PERSON] , перейшло до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». На момент відступлення прав вимоги загальна сума заборгованості за даним договором складає 60\~595,94 грн, з яких: 3 800,00 грн заборгованість за основним зобов`язанням, 56\~795,94 грн заборгованість за нарахованими процентами (а.с.39-42). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За змістом ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином, згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до ч.3\~ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1\~ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.6\~ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року) Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені у позовній заяві вимоги. Суд приходить до висновку про доведеність заявлених позивачем позовних вимог, тоді, як стороною відповідача суду не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги. Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що [PERSON] як військовослужбовець має пільги, встановлені частиною п`ятнадцятою статті 14 Закону України «Про військовий і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що унеможливлює стягнення з нього процентів за користування кредитом. На підтвердження вказаного представник відповідача надав суду витяг з наказу командира військової частини [NUMBER] № 299 від 31.10.2022 про прийняття на військову службу за контрактом та зарахування [PERSON] до списків особового складу військової частини з 31.10.2022, довідку, видану Військовою частиною [NUMBER] про те, що [PERSON] перебуває на військовій службі за контрактом з 25.01.2023, довідку військової частини [NUMBER] , яка підтверджує перебування [PERSON] на військовій службі (а.с.110-111а). Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. З поданих відповідачем документів вбачається, що на момент укладення кредитного договору № 2105884150310 від 28.02.2021 відповідач не набув статусу військовослужбовця і на нього не розповсюджувались пільги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Окрім того,\~нарахування процентів позивачем за кредитним договором № 2105884150310 від 28.02.2021 здійснювалося з 28.02.2021 по 28.02.2022, тобто до призову 31.10.2022 відповідача на військову службу. Тобто період нарахування процентів не охоплює період перебування відповідача на військовій службі. Крім того, надані представником відповідача документи не підтверджують наявність у [PERSON] статусу військовослужбовця, призваного (мобілізованого) на військову службу, оскільки він проходить таку за контрактом. Разом з цим, вказаний закон не містить норм, які б звільняли позичальника від нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом протягом особливого періоду, у зв`язку з наявністю у нього статусу військовослужбовця, що проходить військову службу за контрактом. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 4 вересня 2024 року у справі № 426/4264/19. Суд відхиляє доводи представника відповідача про неспіврозмірність нарахованих процентів сумі кредиту та не вбачає підстав для зменшення їх розміру, оскільки враховує, що проценти згідно з частиною 1 статі 1048 ЦК України визначаються сторонами у договорі позики (кредиту) і, відповідно, входять до основного зобов`язання за кредитним договором, а не є правовим наслідком порушення зобов`язання, зокрема сплатою неустойки (пункт 3 частини 1 статті 611, частини 1 статті 549 ЦК України), а тому до них не застосовуються приписи статей 11, 18 Закону Україна «Про захист прав споживачів». Нарахування процентів за користування кредитом є правомірним, яке підтверджується умовами кредитного договору та доказами кредитної заборгованості. Представник відповідача просив визнати інформацію щодо порядку (процедури), хронологія дій щодо укладання електронного договору, вчинених Товариством та Заявником в інформаційно телекомунікаційній системі та поза нею з зазначенням часу та дати таких дій та довідку ТОВ Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» недопустимим доказом, оскільки вони суперечать одна одній: акцепт ідентифікований у момент, коли ще не обрані істотні умови, а переказ не зафіксований у хронології. Доводи представника відповідача про недопустимість наданих позивачем доказів суд не бере до уваги, виходячи з такого. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19). За приписами ч. 1 ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням встановленого законом порядку. Недопустимі докази - це докази, які отримані внаслідок порушення закону або докази, які не можуть підтверджувати ті обставини, які в силу приписів законодавства мають підтверджуватися лише певними засобами доказування. При цьому тягар доведення недопустимості доказу лежить на особі, яка наполягає на тому, що судом використано недопустимий доказ. Подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02 березня 2021 року у справі № 922/2319/20, від 16 лютого 2021 року у справі №°913/502/19, від 13 серпня 2020 року у справі №°916/1168/17, від 16 березня 2021 року у справі №°905/1232/19, від 21 липня 2022 року у справі №°922/3308/20. Розуміння допустимості доказів досягається крізь призму прав, що охороняються законом: допустимим є доказ, отриманий без порушення закону. Недопустимими, відповідно, є докази, отримані з порушенням закону. Недопустимими також є докази, одержані з неправдивих показань свідка, завідомо неправдивого висновку експерта, фальшивих документів або речових доказів, тобто з порушенням процесуального порядку формування засобів доказування. Допустимість доказів характеризується органічним зв`язком процесуальної форми засобів доказування та законністю отримання інформації про той чи інший факт, який має значення для справи. Тому одержання доказів з дотриманням порядку, встановленого законом, слід розуміти як відсутність при одержанні доказів порушення норм матеріального права та норм процесуального права, як одночасне дотримання передбачених законом особистих немайнових і майнових прав та процесуальної форми. Встановити недопустимість конкретного доказу суд може лише після того, як дослідить його в судовому засіданні. Недопустимість доказу не є очевидною. Сторони вправі висловлювати суду свої міркування щодо допустимості чи недопустимості конкретного доказу. Якщо суд дійде висновку, що доказ є недопустимим, він не бере цей доказ до уваги, тобто не може обґрунтовувати ним своє рішення. Разом з тим суд повинен у мотивувальній частині рішення зазначити, чому саме він цей доказ відхиляє. Таким чином, неналежні докази та недопустимі докази - це різні поняття. Водночас відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Представник відповідача помилково ототожнює категорії належності та допустимості доказів, і не враховує вимоги частини другої статті 89 ЦПК України, відповідно до якої саме суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, довідка ТОВ Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», згідно якої на підставі укладеного між товариством і ТОВ ФК «Вей фор пей» договору про організацію переказів грошових коштів ТОВ ФК «Вей фор пей» 28.02.2021 здійснено переказ грошових коштів за договором про надання фінансових послуг № 2105884150310 в сумі 3 800 грн. (а.с. 19) повністю узгоджується з інформацією ПриватБанку, згідно якої на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] та наданою випискою з банку по рахунку відповідача, з якої вбачається, що 28.02.2021 на карту відповідача було зараховано грошові кошти у розмірі 3\~800 грн. (а.с. 165) Представник відповідача у судовому засіданні не ставив під сумнів дійсність як кредитного договору, так і договорів факторингу, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Доказів наявності судових спорів щодо визнання зазначених правочинів недійсними матеріали справи також не містять. В даному випадку позивачем було надано достатні докази на підтвердження укладення кредитного договору, отримання відповідачем коштів та порушення відповідачем умов кредитного договору та розміру заборгованості, відповідачем доказів на спростування вказаних обставин не надано. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) виснувала, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Отже, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності укладеного між сторонами правочину, оскільки у встановленому порядку договір (або окремі його частини) недійсним не визнаний. Крім того, представник позивача не оспорював сам факт підписання відповідачем кредитного договору. Суд також приймає до уваги, що саме кредитний договір є основним джерелом доказів щодо наявності кредитних правовідносин з відповідачем, так як визначає їх зміст. Саме відповідач особисто здійснював реєстрацію на веб-сайтах кредитора, кредитні договори містить точні персональні дані позичальника реквізити паспорта, зареєстроване місце проживання, ПІБ, РНОКПП, номер телефону, електронну пошту. Додатково слід врахувати, що персональні дані позичальника, необхідні для укладення договору, були отримані кредитором після самостійного повідомлення відповідачем. Іншого способу отримати персональні дані позичальника кредитор не мав. За вказаних обставин, суд доходить висновку, що матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач уклав договір в електронній формі та отримав кредит за цим договором в розмірі 3 800 гривень, проте не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, кошти не повернув та не сплатив відсотки за користування кредитом у повному обсязі. Разом з тим, суд враховує, що позивач просить суд стягнути з відповідача не повну суму заборгованості за договором про надання фінансових послуг № 2105884150310\~від 28.02.2021\~ у розмірі 43\~691,26 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 3 800 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 39\~891,26 грн. Згідно ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Враховуючи вищевикладене, розглядаючи позовні вимоги позивача в межах заявлених ним вимог, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити і стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 2105884150310\~від 28.02.2021\~ у розмірі 43\~691,26 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 3 800 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 39\~891,26 грн. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Судовий збір, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, згідно з ч.2 ст. 141 ЦПК України, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 16 000 грн. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем до суду надано: договір № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС»; заявка на надання юридичної допомоги № 992 від 01.07.2025 на суму 16 000 грн; витяг з акту № 12 про надання юридичної допомоги від 31.07.2025 на суму 16 000 грн. (а.с. 66-71). З витягу з акту №12 про надання юридичної допомоги від 31.07.2025 вбачається, що Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» було витрачено 2 години на надання усної консультації, 2 години на надання письмової консультації з вивченням документів та 6 години на складання позовної заяви для подачі до суду, вартість виконаних робіт оцінено 16 000 грн. Враховуючи висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, враховуючи, що справа є незначної складності, а обсяг досліджених доказів є невеликим, суд приходить до висновку про зменшення суми стягнення з відповідача на користь позивача до 5000 гривень витрат на професійну правничу допомогу, що відповідає критерію об`єктивності та буде співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягають також стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 2 422,40 грн.

Outcome: approved