Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

До Дніпровського районного суду Дніпропетровської області року надійшла позовна заява Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Слобожанської селищної ради в особі: Виконавчого комітету Слобожанської селищної ради до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Слобожанської селищної ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що відповідач свідомо та систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків, не забезпечує належним чином духовний та фізичний розвиток дітей, медичний огляд. Спосіб життя, який веде відповідач, та вживання нею алкоголю не забезпечить розвиток дітей у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Подальше проживання дітей з матір`ю, в тому середовищі, яке вона створила для них буде негативно впливати на їх емоційний, фізичний розвиток та безпеку. Зважаючи на систематичність невиконання відповідачем батьківських обов?язків відносно її малолітніх дітей, свідомого нехтування нею своїми обов?язками, зловживання алкогольними напоями, позивач вважав за необхідне позбавити її батьківських прав. У зв?язку з неоднократним притягненням батьків до адміністративної відповідальності за ст. ст. 173-2, 184 КУПАП, через зловживання ними алкогольними напоями, вчинення домашнього насильства з боку батька по відношенню до падчерки, через неможливість з боку матері забезпечити нормальні санітарно-гігієнічні умови проживання дітей, їх належне харчування, навчання, є підстава вирішення цього питання у судовому порядку. Позивач був вимушений звернутись до суду для захисту прав та інтересів дітей, мати яких не піклується про їх фізичний та розумовий розвиток, про їх здоров?я та інші соціальні потреби. Враховуючи наведене позивач просить суд позбавити гр. [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дитини [PERSON] . Стягнути з [PERSON] , на користь фізичної чи юридичної особи, якій буде передано [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду до досягнення нею повноліття. Ухвалою суду від 27.06.2025 року відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 22.09.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача та представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач та/або їх представник в судове засідання не з`явилися, правом надання відзиву на позов не скористався. У своїй заяві до суду проти позову заперечував та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, також просив суд справу розглядати без його участі, оскільки знаходиться у зоні бойових дій. Таким чином, суд вважає можливим слухання справи за відсутності вказаного відповідача відповідно до ст. 223 ЦПК України. Вислухавши представника позивача та представника третьої особи, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та непідлягаючими задоволенню за наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Судом встановлено, що на території Олександрівського старостинського округу Слобожанської селищної територіальної громади за адресою: [ADDRESS] , проживає сім?я [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , які виховують малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Родина [PERSON] перебуває на обліку у Службі у справах дітей Слобожанської селищної ради як такі, що перебувають у складних життєвих обставинах. Сім`я в селі характеризувалася як така, що зловживає алкогольними напоями. [PERSON] не мав постійної роботи та регулярного заробітку, схильний проявляти агресію по відношенню до родини та односельців. Служба у справах дітей Слобожанської селищної ради працює з сім`єю з 2021 року за цей період [PERSON] притягувався 1 раз за ст. 184 КУпАП та 2 рази за ст. 173-2 КУпАП. Встановлено, що перше місце проживання сім?ї було за адресою: [ADDRESS] . 3 26.12.2024 року родина проживала за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] визнав батьківство щодо свого біологічного сина [PERSON] , [INFO] , та прізвище дитини змінено на « [PERSON] » (свідоцтво про народження Серія [NUMBER] від 23.09.2023 року). 20.09.2022 року діти були поставлені на облік у Служби у справах дітей Слобожанської селищної ради як такі, що перебувають в складних життєвих обставинах. В ході роботи з родиною з 2021 року під час рейдів, планових візитів, а також зі свідчень сусідів було виявлено зловживання батьками алкогольними напоями (переважно горілка), і, як наслідок, - діти не отримували належного забезпечення, виховання, догляду, мали місце випадки у дітей і матері педикульозу, нерегулярне і не якісне харчування, відсутнє медичне обстеження, неналежне лікування, порушення навчального процесу, діти були свідками домашнього насильства. Старша донька потерпала від образ з боку матері та вітчима. Перше відібрання дітей без позбавлення батьківських прав відбулося 19.01.2023 року. Причиною першого відібрання дітей стало тривале спільне вживання алкоголю батьками в присутності дітей, діти були не купані, не охайні, мали педикульоз, були голодні (як було з?ясовано пізніше, діти їли недоварений рис пару днів підряд). Очевидним було порушення санітарно-гігієнічних норм проживання. Членів комісії шокував той факт, що мати дітей блювала у відро в кімнаті, де сплять діти, вже декілька днів. Батько, [PERSON] , весь цей час був дома, за допомогою до медиків не звернувся, говорив, що це в неї пройде, поводився зухвало. В приміщенні стояв сильний запах блювотних мас, вживання алкоголю. Співмешканці, попри це, вживали горілку. Продукти харчування були наявні, але дорослі не були здатні приготувати хорошу страву через тривале сильне сп?яніння. Емоційний стан батьків був не спокійний, мислення і мовлення уповільнене. Візит служби і поліції сприймали не серйозно. Говорили, що зараз ви поїдете і ми приберемось і їсти приготуємо, і взагалі, в них проблем немає, а служба все перебільшує. Після відібрання дітей [PERSON] не визнавав, що в них є проблеми, жодного разу не звернувся до служби у справах дітей з заявою про бажання повернути дітей до родини. Запевняв, що вони живуть нормально, категорично не хотів робити ремонт, лікуватись від алкогольної залежності, спілкувався зухвало, виявляв зневагу. До співмешканки [PERSON] ставився зневажливо, забороняв їй говорити вживаючи вислів «закрий свій рот» - це часто було від нього чути. З його слів, жінка має лише задовольняти всі чоловічі потреби і забаганки. Від нього не спостерігалось почуття любові, чи поваги до співмешканки та її старшої доньки. На той час [PERSON] для повернення дітей зробив наступне: дав гроші придбати диван, одяг, матеріали для косметичного ремонту будинку, кодування матері. В собі проблеми не вбачав. Не міняв нічого. Від кодування від алкогольної залежності відмовився категорично. Після повернення дітей сім?я виїхала жити в м. Суми, де [PERSON] вчиняв домашнє насильство по відношенню до [PERSON] і був притягнутий до відповідальності. Діти були свідками таких подій постійно. В серпні 2024 року сім?я повернулась жити в село Василівка Дніпровського району Дніпропетровської області. Мати звернулась до Служби у справах дітей Слобожанської селищної ради по допомогу - зібрати одяг та шкільне приладдя дітям до школи, бо в них не має грошей. Батько перебуває у відрядженні, тимчасово грошей не мають. За допомогою місцевих волонтерів дітям було надано шкільне приладдя, одяг та продукти харчування. Діти вчасно розпочали навчальний рік. 30.09.2024 року від дитини, [PERSON] , надійшло усне повідомлення в телефонному режимі, що її вітчим, [PERSON] , вчинив проти неї насилля - душив та ображав. Мати і вітчим перебувають в стані алкогольного сп?яніння, вживають горілку. Одразу було здійснено виїзд комісією у складі провідного спеціаліста ССД ССР, поліцейського громади ССР, ФСР КЗ «ЦНСП» ССР, фельдшера Василівського ФАПу, старости Олександрівського старостинського округу. По приїзду було з?ясовано, що батьки перебувають в стані сильного алкогольного сп?яніння, [PERSON] голий лежав на дивані з матір?ю, прикритий лише футболкою. В сусідній кімнаті перебувала донька, а син гуляв. Мати, [PERSON] , мала велику гематому на лиці. Зі слів [PERSON] , в ніч на 30.09.2024 року вітчим з матір?ю вживали алкоголь усю ніч, сварилися, розбудили її, а коли вона вийшла на кухню, вітчим почав ображати нецензурною лайкою, погрожувати, схопив її за шию і сильно давив. Мати відштовхнула від нього дитину, за що він сильно вдарив її в лице. Мати поліцію не викликала. Зранку вони знов почали вживати горілку, сваритися. Загалом, вживають алкоголь вже декілька днів. Через страх за своє життя дитина повідомила спеціаліста Служби у справах дітей Слобожанської селищної ради про випадок. Діти були відібрані від батьків без позбавлення батьківських прав. На черговому засіданні міждисциплінарної команди були присутні обидва з батьків. [PERSON] мала велику гематому на лиці. [PERSON] підтвердив, що вдарив її. Також він не заперечував, що душив [PERSON] . Батьки запевнили, що мають намір зберегти сім?ю, для цього готові виконати всі вимоги членів МДК - пройдуть повне лікування від алкогольної залежності, покращать свої житлові умови, мати влаштується на роботу, будуть працювати з психологом. 15.10.2024 року діти були поставлені на облік в Службі у справах дітей Слобожанської селищної ради як такі, що перебувають у складних життєвих обставинах. Комісією з захисту прав дітей було затверджено індивідуальні плани соціального захисту дітей. В ході роботи батьки поліпшили умови проживання. Мати, [PERSON] , винайняла квартиру з покращеними умовами проживання, пройшла повторне лікування від алкогольної залежності, за рекомендаціями сімейного лікаря почала проходити медичне обстеження з донькою, навчальний процес не порушували. Батько перебував у відрядженні, оплату за оренду квартири та комунальні послуги оплачував, також закривав всі базові потреби дітей та матері. [PERSON] так і не влаштувалась на роботу. В січні 2025 року [PERSON] в стані алкогольного сп?яніння вчинив домашнє насильства по відношенню до матері та доньки та вигнав їх з квартири на вулицю вночі. [PERSON] тоді не вживала алкоголь (поступово починаючи з пива мати зірвалась). Мати викликала поліцію, було складено протокол, та [PERSON] залишився на [ADDRESS] він поїхав в с. Василівка до батьків. Він там проживав у будинку, в якому вони жили раніше, який належить їх родичам, по [ADDRESS] в стані сильного алкогольного сп?яніння він ліг спати та будинок загорівся. Сусід побачивши дим з вікон, знав, що там [PERSON] , він витяг його п?яного і непритомного. Будинок згорів до фундаменту. Відновленню не підлягає. 21.03.2025 року розпорядженням Слобожанського селищного голови N? 102/р/п «Протермінове відібрання дітей» [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відібрано від матері, [PERSON] , [INFO] , у зв?язку з безпосередньою загрозою для життя та здоров?я дітей. На момент третього відібрання [PERSON] перебував у відрядженні довгий період часу не приїздив додому. [PERSON] почала вживати алкоголь самостійно. Наказом начальника Служби у справах дітей Слобожанської селищної ради від 28.03.2025 року [PERSON] був тимчасово влаштований до бабусі, [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Виконавчим комітетом Слобожанської селищної ради прийнято рішення N? 148 від 30.04.2025 року, яким затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , 1985 р.н., відносно його малолітнього сина [PERSON] , 2015 р.н. Згідно з інформацією, наданою ВП N? 2 ДРУП N? 2 ГУНП в Дніпропетровській області, [PERSON] протягом 2024-2025 років тричі притягався до адміністративної відповідальності за фактом вчинення домашнього насильства. Однак на підтвердження вище викладеного позивачем суду належних та допустимих доказів не надано та матеріали справи не містять. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Тобто, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою, та за умови, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Та суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що при вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (див. постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21, 06 березня 2024 року у справі № 150/137/23, від 20 березня 2024 року у справі № 405/5236/20). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21. Судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування. У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та, залежно від обставин відповідної справи, вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька/матері спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем не надано належних та допустимих доказів, в розумінні 12, 81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідачі свідомо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Що стосується зазначених даних, щодо вживання алкогольних напоїв відповідачем [PERSON] , то в матеріалах справи відсутні належні докази, що відповідач перебуває на обліку у лікаря з приводу зловживання спиртними напоями, чи докази притягнення останньої до адміністративної чи іншої відповідальності за вище наведене чи невиконання батьківських обовязків. Отже, позивач не надав належних доказів свідомого умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків стосовно малолітніх дітей, що відповідач систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Тобто, позбавлення батьківських прав відносно малолітніх дітей не забезпечуватиме насамперед інтересів самих дітей. Суд також враховує бажання відповідача [PERSON] зберегти родинні зв`язки з сином, бажанням повернути його додому. Крім того судом враховано, що на даний час відповідач працює (проходить службу в ЗСУ), тобто останній офіційно працює, має постійний заробіток і суттєве матеріальне становище. Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно із ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Проте жодних фактичних обставин, які б свідчили про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини, орган опіки і піклування не встановив та не посилався на них у своєму висновку. Із висновку не є зрозумілим, яким чином позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме захисту інтересів дитини та позитивно впливатиме на її подальше життя. Слід також зауважити, що висновок органу опіки та піклування не містить мотивів прийнятого рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Враховуючи викладене, суд вважає, що висновок наданий органом опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим, адже не містить обставин та аргументів, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Оскільки висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком/матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дитини, а у справі наданий висновок таких даних не містить, а тому суд не бере його до уваги. У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувалася до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку з неналежним поводженням щодо сина, вчиняв насильство щодо нього, свідомо нехтувала своїми батьківськими обов`язками. Наполягаючи на позбавленні відповідача батьківських прав, позивач не указав, у чому ж полягає доцільність, необхідність та користь такого рішення саме для дитини, як позбавлення батьківських відповідача. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо винної поведінки відповідача та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, що могло б бути підставою для позбавлення останнього батьківських прав, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову. Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на позовних вимогах, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються. Враховуючи фактично встановлені в судовому засіданні обставини справи та розглядаючи справу на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, дотримуючись засад змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, враховуючи правові висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, як того вимагають приписи ст. ст. 12, 13 ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд вважає можливим в задоволенні позову Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Слобожанської селищної ради в особі: Виконавчого комітету Слобожанської селищної ради до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Слобожанської селищної ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів відмовити. Таким чином обставини позовних вимог, стосовно яких у позивача є спір, в такому вигляді не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання і не підлягають задоволенню в межах заявлених і доведених вимог. Проте, також, суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню малолітніх дітей та покласти на Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Слобожанської селищної ради в особі: Виконавчого комітету Слобожанської селищної ради контроль за виконанням батьківських обов`язків [PERSON] . За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, підстави для стягнення судового збору з відповідачів відсутні, позивач звільнений від сплати судового збору за Законом, отже судові витрати (судовий збір) залишити за рахунок держави.

Outcome: dismissed