Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

У серпні 2025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про\~стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що 07 квітня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] уклали в електронній формі договір позики №4529142 (далі кредитний договір) з фіксованою процентною ставкою, за умовами якого ТОВ «1 БАНК» передало у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 6000 грн за базовою процентною ставкою 2,50% у день, а відповідач зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти. На підставі договору факторингу №01.02-55/23 від 25.09.2023 року ТОВ «1 БАНК» відступило право вимоги за кредитним договором Товариству з обмеженою відповідальністю «СвеаФінанс» ( ТОВ «РосвенІнвест Україна»). [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на дату складання позовної заяви виникла заборгованість за кредитним договором №4529142 від 07.04.2023 року у розмірі 21750 грн., яка складається з 6 000 грн. заборгованості за тілом кредиту, 15750 грн. заборгованості за нарахованими процентами. За таких обставин ТОВ «СвеаФінанс» просило суд стягнути з [PERSON] на свою користь 21750 грн. заборгованості за кредитним договором, 2 422 грн 40 коп. витрат зі сплати судового збору. Рух справи. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області\~від 19 серпня 2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 29.09.2025 року через систему електронний суд від відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення по суті заявлених позовних вимог, відповідно до яких частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Тому просить суд враховуючи наведені положення закону та позовні вимоги задовольнити частково. Представник позивача ТОВ «СвеаФінанс» в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить розгляд справи здійснювати у його відсутність та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про розгляд справи, завчасно. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України\~у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 07 квітня 2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики №4529142, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 6000 грн строком на 15 днів зі сплатою процентів у розмірі 2,50% в день (базова процентна ставка/фіксована). Відповідно п. 4 договору позики сторони передбачили, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. За умовами договору передбачено, що дата надання позики 07.04.2023 року, дата повернення позики 22.04.2023 року, процентна ставка (базова) в день 2,50 %, знижена процентна ставка 0,01%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою за день 2,70%, орієнтовна реальна річна процентна ставка 231834,66%, орієнтовна загальна вартість позики 8250 грн. (пункт 2.4). Договір позики №4529142 від 07.04.2023 року підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора GBUwuK70VВ, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу, що підтверджується довідкою про ідентифікацію, виданою ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». На виконання умов договору позики ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 07.04.2023 року перерахувало [PERSON] 6000 грн. на номер платіжної карти [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Фінекспрес» та платіжною інструкцією від 07.04.2023 року. 25 вересня 2023 року ТОВ «1 БАНК» (клієнт) і ТОВ «РосвенІнвест Україна» (фактор) уклали договір факторингу №01.02-55/23 (далі договір факторингу), за умовами якого клієнт відступає фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимоги фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим договором. (пункт 2.1 договору факторингу). Відповідно до пункту 2.2 договору факторингу загальний розмір заборгованостей складає 33\~483\~525,94 грн., згідно з реєстром боржників, як4ий складається сторонами в паперовому вигляді та у формі електронного документа. Пунктом 3.1.1 договору факторингу право вимоги відступається в розмірі заборгованостей, що зазначений у п.2.2 цього договору на дату відступлення з правом подальшого нарахування майбутніх процентів, штрафних санкцій, комісій та інших платежів. Пунктом 3.1.3 договору факторингу передбачено, що право вимоги переходить до фактора з моменту підписання цього договору після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей за договором позики. Разом з правами вимоги фактору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умова, що існували на момент переходу цих прав та передбачені цим договором. Згідно з платіжним дорученням від 27 вересня 2023 року ТОВ «РосвенІнвест Україна» перерахувало ТОВ «1 БАНК» суму фінансування відступлення права вимоги у розмірі 827085 грн 29 коп. Згідно із реєстром боржників до договору факторингу ТОВ «РосвенІнвест Україна» набуло прав вимоги до боржника [PERSON] на суму 27997,12 грн. Згідно із витягом із реєстру боржників за договором факторингу №01.02-55/23 від 25.09.2023 року ТОВ «СвеаФінанс» набуло права вимоги до боржника №235 [PERSON] на суму 21750 грн., кількість днів прострочення виконання договірних зобов`язань 156. 31 березня 2023 року між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» (фактор) та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (клієнт) підписано акт прийому-передачі інформації згідно з реєстром заборгованості в електронному вигляді за договором факторингу № 310323-ФМ від 31 березня 2023 року. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики №4529142 від 07.04.2023 року, за період з 07.04.2023 року по 25.09.2023 року, заборгованість за договором складає 21750 грн, а саме: 6000 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 15750 грн - сума заборгованості за процентами. \~ \~ \~ \~Згідно рішення єдиного учасника ТОВ «РосвенІнвест Україна» №1 від 25.03.2024 року змінено назву ТОВ «РосвенІнвест Україна» на ТОВ «СвеаФінанс». Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Згідно зі\~статтею 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами першою, другою\~статті 639 ЦК України\~встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі\~статтею 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом\~статті 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною першою\~статті 205 ЦК України\~визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ст. 1046, ч.1 ст. 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.\~Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.\~Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Отже, неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту (постанова Верховного Суду від 01 лютого 2018 року у справі №569/8962/16-ц). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. По договору позики, укладеного з [PERSON] у письмовій формі було досягнуто згоду з істотних умов кредитного договору, в тому числі щодо строку позики та нарахування процентів за користування позикою. Так, на виконання умов договору позики ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 07.04.2023 року перерахувало [PERSON] 6000 грн, що не заперечується самим відповідачем та підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Фінекспрес». Вирішуючи питання щодо стягнення процентів за користування кредитом, суд виходить з наступного. Частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до\~ст. 509 ЦК України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями\~526,\~530,\~610, ч. 1 ст.\~612 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст. 1048 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~ Велика Палата Верховного Суду у постанові від\~05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 висловила таку правову позицію: «надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до\~статті 1048 ЦК України\~поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання». При визначенні розміру процентів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує, що нарахування процентів може здійснюватися в межах строку кредитування. Пунктом 2 договору позики №4529142 від 07.04.2023 р. передбачено, що строк позики становить 15 днів, а саме з 07.04.2023 року до 22.04.2023 року (останній день). У пункті 2 договору позики передбачено, що процентна ставка (базова) є фіксованою в розмірі 2,50% в день. Пунктом 6 договору позики №4529142 від 07.04.2023 р. передбачено, що позичальник має право продовжити строк користування позикою (пролонгація). Продовження строку користування позикою здійснюється за зверненням Позичальника в електронній формі через особистий кабінет позичальника шляхом укладання додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Ініціювання позичальником продовження строку позики відбувається без зміни умов договору в бік погіршення для позичальника. При продовженні строку користування позикою (пролонгації) процентна ставка за кожен день продовження буде розраховуватись за ставкою 2,50%, якщо інше не буде визначено в додатковій угоді. ТОВ «СвеаФінанс» просить стягнути з [PERSON] проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування (15 днів), так і після закінчення цього строку (90 днів). При цьому, суд вбачає за необхідне зазначити, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження продовження строку користування позикою (пролонгація), зокрема додаткова угода, яка підписана позичальником [PERSON] із застосуванням одноразового ідентифікатора. У договорі позики сторони визначили, що строк позики становить 15 днів. З розрахунку суми заборгованості по договору позики [PERSON] , наданого ТОВ «СвеаФінанс», за договором позики №4529142 від 07.04.2023 р., проценти за користування позикою нараховувалися і після закінчення строку позики, а саме з 23.04.2023 по 21.07.2023 року, тобто за період поза межами строку кредитування. Відповідно до розрахунку заборгованості по договору позики кредитор нараховував саме як проценти за «користування кредитом», а не як міру відповідальності на підставі\~статті 625 ЦК України\~або неустойку (штраф, пеню) за прострочення виконання договору, а тому не підлягають списанню проценти, нараховані на підставі договору позики. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача процентів за договором позики за період з 07.04.2023 по 22.04.2023 року в розмірі 2250 грн. (6000х15х2,50%), а тому розмір заборгованості відповідача [PERSON] становить 8250 грн., яка складається з 6000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 2250 грн. сума заборгованості за відсотками. Нарахування процентів з 23.04.2023 по 21.07.2023 року позивачем здійснено поза межами строку користування позикою. \~ \~ \~ \~ Окрім того, суд звертає увагу, що надані позивачем Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (нова редакція) від 15.08.2022 року (а.с. 14-24) передбачають право позичальника нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, починаючи з першого дня понадстрокове користування та закінчуючи днем повернення позики та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів (пункт 6.5). Однак ці Правила не підписані [PERSON] ,\~а матеріали справи не містять підтвердження, що саме їх розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи кредитний договір. Названі Правила не можуть регулювати спірні правовідносини (див. постанову\~Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17). Щодо посилання відповідача [PERSON] щодо наявності у нього пільг передбачених п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд вбачає за необхідне зазначити наступне. Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. У статті 1, 2 даного Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. В частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Вищевказаний пункт Закону є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц та від 11 грудня 2019 року у справі № 521/7927/16-ц. Верховний Суд у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) виклав висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Із копії довідки №999 від 21.05.2025 року, виданої ТВО командиром військової частини [NUMBER] вбачається, що молодший лейтенант [PERSON] перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації військовій частині [NUMBER] . Також згідно відповіді тво [INFO] від 01.09.2025 року №9/8846 [PERSON] згідно даних єлиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів « [INFO] » призваний на військову службу під час мобілізації першим відділом [INFO] 01.05.2024 року у військову частину [NUMBER] . Згідно зі ст. 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, з наданих стороною відповідача суду доказів слідує, що у період укладання кредитного договору та його виконання №4529142 від 07.04.2023 року, а саме з\~07.04.2023 по 22.04.2023 року, відповідач [PERSON] не\~мав статусу військовослужбовця Збройних Сил України та на нього не поширювались пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей» щодо звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом. Згідно з частиною 1\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Представником позивача ТОВ «СвеаФінанс» сплачено судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №311 від 11.08.2025 р. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 918,84 грн. (2422,40 грн * 8250 / 21750). Враховуючи наведене та

Outcome: partial