Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

Виконавчий комітет Черкаської міської ради як орган опіки та піклування звернувся в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов обгрунтовує тим, що [PERSON] є матір`ю малолітніх [PERSON] , який народився [INFO] , та [PERSON] , яка народилася [INFO] . Відомості про батька в свідоцтво про народження дітей внесені на підставі частини 1 статті 135 СК України. 06.02.2025 до служби у справах дітей Черкаської міської ради (далі - Служба) надійшло повідомлення КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради» про те, що напередодні до закладу працівниками сектору ювенальної превенції ВП ЧРУП ГУНП в Черкаській області доставлені малолітні [PERSON] та [PERSON] . Підстави для влаштування: діти потрапили у складні життєві обставини, мати перебувала в стані алкогольного сп`яніння, умови перебування були антисанітарні. Того ж дня громадянка [PERSON] звернулася до Служби та надала письмове пояснення щодо ситуації, яка трапилася в родині, зазначивши, що напередодні, перебуваючи у м. Черкаси, посварилася з невісткою, відбулася бійка у присутності дітей. Сусіди викликали працівників поліції, які відібрали дітей у матері та влаштували їх до комунального закладу. Громадянка [PERSON] додала, що зареєстрована в м. Черкаси, але тривалий час разом з дітьми проживає на території с. Гельмязів Золотоніського району. 07.02.2025 працівниками Служби відвідано родину [PERSON] за місцем реєстрації у м. Черкаси та встановлено, що умови проживання родини незадовільні. Помешкання не облаштовано для проживання та виховання дітей, наявний стійкий неприємний запах, таргани. Громадянка [PERSON] повідомила, що разом із дітьми планує проживати в с. Гельмязів. Інформацію щодо родини направлено до служби у справах дітей Гельмязівської сільської ради для проведення роботи в межах наданих повноважень для вирішення питання повернення дітей на виховання в родину. З інформації служби у справах дітей виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради встановлено, що громадянка [PERSON] разом з дітьми на території Гельмязівської сільської ради проживала у співмешканця [PERSON] у домоволодінні, яке не придатне для проживання, в будинку відсутнє водопостачання та газ, опалення пічне, запаси твердого палива обмежене. Відсутні продукти харчування. Діти не забезпечені сезонним одягом відповідно до віку. Родина за місцем проживання характеризується негативно. Так, 16.01.2025 за повідомленням місцевого офіцера поліції здійснено виїзд за адресою проживання родини з приводу домашнього насильства між дорослими, свідками якого стали малолітні діти. Мати [PERSON] підтвердила, що вчиняла домашнє насильство до співмешканця у присутності дітей, обіцяла виправити свою поведінку та припинити вживати алкогольні напої. Під час відвідування на громадянку [PERSON] складено адміністративний протокол в порядку статті 184 КУпАП. 21.02.2025 на засіданні комісії з питань захисту прав дітей Гельмязівської сільської ради розглянуто питання щодо доцільності повернення дітей на виховання в родину матері [PERSON] . З огляду на те, що громадянка [PERSON] не працює, разом із співмешканцем зловживає спиртними напоями, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння вчиняє сварки та бійки на очах у дітей, члени комісії ухвалили рішення щодо недоцільності проживання дітей з матір`ю в с. Гельмязів Золотоніського району. Для подальшого вирішення питання громадянці [PERSON] було рекомендовано звернутися у Службу за місцем реєстрації. 03.03.2025 малолітні [PERSON] , який народився [INFO] , та [PERSON] , яка народилася [INFO] , поставлені на облік в Службу як такі, що перебувають в складних життєвих обставинах. 19.03.2025 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Черкаської міської ради (далі - Комісія) розглянуто заяву громадянки [PERSON] щодо повернення малолітніх на виховання в родину. Мати повідомила, що працевлаштувалася, проживає у своєї родички в місті, просила надати їй термін до 02.04.2025 для вирішення питання облаштування житла за адресою реєстрації з метою повернення малолітніх на виховання в свою родину. 27.03.2025 громадянка [PERSON] відвідала Службу та повідомила, що малолітніх в комунальному закладі відвідує регулярно, але питання облаштування місця проживання дітей нею наразі не вирішено, вона не має засобів для існування. 02.04.2025 на засіданні Комісії громадянка [PERSON] повідомила, що офіційно працевлаштувалася, отримала першу зарплату та намагається облаштувати житло. Питання прибирання в квартирі залишається невирішеним. Додала, що дітей в комунальному закладі відвідує регулярно, приносить їм смаколики. З її слів, діти чекають на неї, радіють зустрічам. Вона змінила своє відношення до виконання батьківських обов`язків, підписала договір з центром соціальних служб та, в чергове, звернулася до членів Комісії з проханням надати їй термін та не позбавляти її батьківських прав. 01.05.2025 з метою контролю відвідана адреса проживання родини. На момент відвідування санітарний стан помешкання не покращився, не створені елементарні умови для проживання та виховання дітей. Громадянка [PERSON] відмовилася надавати пояснення щодо ситуації. 21.05.2025 на засіданні Комісії громадянка [PERSON] вказала, що нею не створені умови для проживання дітей. За інформацією Черкаського міського центру соціальних служб, громадянка [PERSON] умови соціального супроводу не виконує, фахівцями Центру зафіксований випадок перебування громадянки в стані алкогольного сп`яніння, дітей в комунальному закладі мати не відвідувала з 16.04.2025. Станом на 21.05.2025 ситуація в родині не змінилася. Наявними документами підтверджено, що мати ухиляється від виконання покладених на неї обов`язків по вихованню, утриманню та лікуванню дітей, що виражається в її бездіяльності та свідомому нехтуванні батьківськими обов`язками,чим позбавила дітей права на належне батьківське виховання та утримання. Комісією не встановлено жодних обставин, які б унеможливлювали виконання матір`ю обов`язків по вихованню малолітніх. Позбавлення матері [PERSON] батьківських прав повністю відповідає інтересам дітей, які не повинні страждати через те, що мати не піклується про них, не дбає про їх фізичний та духовний розвиток, свідомо поклавши виконання цих обов`язків на державу. Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав громадянку щодо малолітніх [PERSON] , який народився [INFO] , та [PERSON] , яка народилася [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , місце народження м. Черкаси, РНОКПП (ІПН) [NUMBER] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , засоби зв`язку невідомі, аліменти у розмірі 1/8 всіх видів доходу (заробітку),але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] , на його утримання, на особовий рахунок дитини у відділенні державного Ощадного банку України починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду та до повноліття дитини; стягнути з [PERSON] , [INFO] , місце народження м. Черкаси, РНОКПП (ІПН) [NUMBER] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , засоби зв`язку невідомі, аліменти у розмірі 1/8 всіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь малолітньої [PERSON] , яка народилася [INFO] на її утримання, на особовий рахунок дитини у відділенні державного Ощадного банку України починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду та до повноліття дитини; Малолітніх [PERSON] , який народився [INFO] , та [PERSON] , яка народилася [INFO] , передати органу опіки та піклування для подальшого влаштування. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.06.2025 року відкрите загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.09.2025 року закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав зазначених у позовній заяві та просила їх задовольнити. Відповідач та її представник проти задоволення позову категорично заперечували, просили не позбавляти батьківських прав відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Відповідно до ст.165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.05.2017 року, [PERSON] народився [INFO] . Його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.06.2020 року, [PERSON] народилася [INFO] . Її батьками є [PERSON] та [PERSON] . 06.02.2025 року до служби у справах дітей Черкаської міської ради (далі - Служба) надійшло повідомлення КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради» про те, що напередодні до закладу працівниками сектору ювенальної превенції ВП ЧРУП ГУНП в Черкаській області доставлені малолітні [PERSON] та [PERSON] . Підстави для влаштування: діти потрапили у складні життєві обставини, мати перебувала в стані алкогольного сп`яніння, умови перебування були антисанітарні. 07.02.2025 року працівниками Служби відвідано родину [PERSON] за місцем реєстрації у м. Черкаси та встановлено, що умови проживання родини незадовільні. Помешкання не облаштовано для проживання та виховання дітей, наявний стійкий неприємний запах, таргани. Громадянка [PERSON] повідомила, що разом із дітьми планує проживати в с. Гельмязів. Інформацію щодо родини направлено до служби у справах дітей Гельмязівської сільської ради для проведення роботи в межах наданих повноважень для вирішення питання повернення дітей на виховання в родину. З інформації служби у справах дітей виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради встановлено, що громадянка [PERSON] разом з дітьми на території Гельмязівської сільської ради проживала у співмешканця [PERSON] у домоволодінні, яке не придатне для проживання, в будинку відсутнє водопостачання та газ, опалення пічне, запаси твердого палива обмежене. Відсутні продукти харчування. Діти не забезпечені сезонним одягом відповідно до віку. Родина за місцем проживання характеризується негативно. Так, 16.01.2025 року за повідомленням місцевого офіцера поліції здійснено виїзд за адресою проживання родини з приводу домашнього насильства між дорослими, свідками якого стали малолітні діти. Мати [PERSON] підтвердила, що вчиняла домашнє насильство до співмешканця у присутності дітей, обіцяла виправити свою поведінку та припинити вживати алкогольні напої. Під час відвідування на громадянку [PERSON] складено адміністративний протокол в порядку статті 184 КУпАП. 21.02.2025 року на засіданні комісії з питань захисту прав дітей Гельмязівської сільської ради розглянуто питання щодо доцільності повернення дітей на виховання в родину матері [PERSON] . З огляду на те, що громадянка [PERSON] не працює, разом із співмешканцем зловживає спиртними напоями, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння вчиняє сварки та бійки на очах у дітей, члени комісії ухвалили рішення щодо недоцільності проживання дітей з матір`ю в с. Гельмязів Золотоніського району. Для подальшого вирішення питання громадянці [PERSON] було рекомендовано звернутися у Службу за місцем реєстрації. Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.02.2025 року (справа №712/1579/25) визнано [PERSON] винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді попередження. Згідно вказаної постанови, 04.02.2025 року близько 23.00 год. [PERSON] , перебуваючи за своїм місцем проживання за адресою [ADDRESS] , ухилилась від виконання покладених на неї батьківських обов`язків, передбачених ст. 150 Сімейного кодексу України, внаслідок чого не створила умови для проживання своїх малолітніх дітей [PERSON] , 2017 р.н. та [PERSON] , 2020 р.н. і в присутності дітей вчинила сварку з невісткою, чим скоїла адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.184 КУпАП. Наказами служби у справах дітей Черкаської міської ради №37-о №38-о від 03.03.2025 року взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах - [PERSON] , яка народилася [INFO] та [PERSON] , який народився [INFO] . 9.03.2025 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Черкаської міської ради розглянуто заяву громадянки [PERSON] щодо повернення малолітніх на виховання в родину. Мати повідомила, що працевлаштувалася, проживає у своєї родички в місті, просила надати їй термін до 02.04.2025 року для вирішення питання облаштування житла за адресою реєстрації з метою повернення малолітніх на виховання в свою родину. 27.03.2025 року [PERSON] відвідала Службу та повідомила, що малолітніх в комунальному закладі відвідує регулярно, але питання облаштування місця проживання дітей нею наразі не вирішено, вона не має засобів для існування. 02.04.2025 року на засіданні Комісії [PERSON] повідомила, що офіційно працевлаштувалася, отримала першу зарплату та намагається облаштувати житло. Питання прибирання в квартирі залишається невирішеним. Додала, що дітей в комунальному закладі відвідує регулярно, приносить їм смаколики. З її слів, діти чекають на неї, радіють зустрічам. Вона змінила своє відношення до виконання батьківських обов`язків, підписала договір з центром соціальних служб та, в чергове, звернулася до членів Комісії з проханням надати їй термін та не позбавляти її батьківських прав. 01.05.2025 року з метою контролю відвідана адреса проживання родини. На момент відвідування санітарний стан помешкання не покращився, не створені елементарні умови для проживання та виховання дітей. [PERSON] відмовилася надавати пояснення щодо ситуації. 21.05.2025 року на засіданні Комісії громадянка [PERSON] вказала, що нею не створені умови для проживання дітей. За інформацією Черкаського міського центру соціальних служб, громадянка [PERSON] умови соціального супроводу не виконує, фахівцями Центру зафіксований випадок перебування громадянки в стані алкогольного сп`яніння, дітей в комунальному закладі мати не відвідувала з 16.04.2025. Відповідно до ст. 51 Конституції України, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст.8,12 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВР України від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною 7 ст.7 СК України, передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.03.21991 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч.1-4 ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з ч. 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови Верховного Суду від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, провадження № 61-14340св23; від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22, провадження № 61-16164св23; від 23 жовтня 2024 року у справі № 464/2040/23, провадження № 61-9216св24). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України, зокрема п.2 ч.1 ст.164 СК України, визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення п.2 ч.1 ст.164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька так і для дитини (ст.166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (п.57,58). У п.100 справи «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Не може також бути виправданим захід, що роз`єднує сімейні зв`язки, самим лише посиланням на ненадійний стан батьків, що може бути вирішено за допомогою менш радикальних засобів, такими як цільова матеріальна допомога та соціальна підтримка, а не шляхом розлучення сім`ї (як приклад, рішення у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року). Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Вказані правові висновки викладені в Постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 25.01.2023 року у справі № 462/4705/19. Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] є її племінницею. Деякий час вона проживала з дітьми цивільним чоловіком в с. Гільмязів Золотоніського району Черкаської області. Коли [PERSON] разом з малолітніми дітьми приїздила в м. Черкаси, вони зустрічалися, діти були доглянуті, гарно одягненні. Мати дуже гарно відносилася до дітей. [PERSON] належить кв. [ADDRESS] , в який проживав її старший син з невісткою. 04.02.2022 року між [PERSON] та цивільною дружиною сина стався конфлікт з приводу неналежного утримання квартири [ADDRESS] , який спровокувала саме дружина старшого сина. На даний час в квартирі зроблено косметичний ремонт. [PERSON] дуже любе своїх дітей і шкодує про скоєне. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що він є середнім сином [PERSON] . Деякий час він з мамою, її цивільним чоловіком та його молодшими братом та сестрою проживав в [ADDRESS] мешкав його старший брат з невісткою, з якими він знаходиться перебуває в неприязних стосунках. 04.02.2022 року між [PERSON] та цивільною дружиною старшого брата стався конфлікт з приводу неналежного утримання квартири [ADDRESS] . Мама завжди приділяла увагу молодшим дітям, піклувалася про них. Йому відомо, що мати дуже хоче повернути дітей в родину. У контексті віку дитини при її опитуванні ВС у постанові від 25 березня 2019 року у справі № 165/2240/16-ц (провадження № 61-29942св18) зауважив, що при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини надається належна увага згідно з її віком і зрілістю. Також у постанові ВС від 28 жовтня 2020 року у справі № 241/47/19 (провадження № 61-5726св20) зауважено, що з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не лише бути вислуханою і почутою, а й брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема у визначенні місця проживання. Аналогічна правова позиція також викладена у постанові КЦС ВС від 25 липня 2019 року у справі № 761/15172/17-ц; постанові КЦС ВС від 18 грудня 2018 року у справі № 610/2531/17; постанові КЦС ВС від 23 травня 2018 року у справі № 761/15172/17-ц. Опитаний в судовому засіданні, в присутності працівника КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради», [PERSON] , [INFO] повідомив про те, що мама відвідує його та сестричку приносить солодощі, одежу та іграшки. Він дуже сумує за мамою, хоче проживати з мамою, татом та сестричкою. В школі, яку він відвідує в м. Черкаси у нього немає друзів. Згідно довідки про доходи від 11.09.2025 року [PERSON] займає посаду робітник з благоустрою а в КП «Дирекція парків» і її загальна сума доходів за період з 18.03.2025 року по 31.08.2025 року без урахування аліментів становить 61947,63 грн.(основне працевлаштування) Згідно довідки про доходи від 11.09.2025 року [PERSON] займає посаду робітник з благоустрою а в КП «Дирекція парків» і її загальна сума доходів за період з 18.03.2025 року по 31.08.2025 року без урахування аліментів становить 9678,18 грн.(працевлаштування за сумісництвом). Як вбачається з листа Черкаського міського центру соціальних служб від 11.09.2025 року, 18.04.2025 року з [PERSON] , з метою підвищення батьківського потенціалу та створення належних умов проживання для дітей, був укладений Договір про надання соціальної послуги соціального супроводу №30. Відвідавши одне групове тренінгове заняття, спрямоване на підвищення батьківських компетентностей, [PERSON] у подальшому відмовилася від участі у заходах такого формату. Згодом виявила бажання відвідувати індивідуальні консультації психолога Центру. 05.09.2025 року було здійснено виїзд за її місцем проживання. За час перебування під соціальним супроводом [PERSON] також покращила житлові умови, а саме: провела санітарну обробку приміщення з метою знищення тарганів, пофарбувала житлову кімнату, встановила шафу для зберігання речей, на кухні поклеїла нові шпалери, замінила унітаз. Зазначені зміни сприяли створенню більш безпечного та придатного для проживання середовища. З довідко КЗ «Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей Черкаської обласної ради» від 20.06.2025 року та 12.09.2025 року вбачається, що [PERSON] і [PERSON] перебувають в Центрі з 05.05.2025 року по теперішній час. Мати дітей, [PERSON] регулярно відвідувала дітей в Центрі, а саме: 6,10,18,20,23,24,25,26 лютого; 2,7,10,11,16,19,23,25.29,31 березня; 2,3,4,7,8,11,12,13,16,18,21,24 квітня; 1,6,18,27,29 травня; 2,11,19,26 червня; 4,14,19,23,24 липня; 2,3,13,16,19,22,31 серпня; 2.11 вересня. Діти радіють зустрічам з мамою, бажають повернутися додому. [PERSON] приносила дітям солодощі та фрукти. Верховний Суд у постанові від 01 серпня 2024 року у справі № 366/52/21 (провадження № 61-8861св24) наголосив, що «з урахуванням наведених обставин, дій матері, яка змінила свою поведінку після відібрання у неї дітей у 2019 році, намагається відновити контакт зі своїми дітьми, під час розгляду цієї справи активно відстоювала свою позицію щодо бажання брати участь у вихованні своїх дітей, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності не свідчать про необхідність застосування до відповідачки такого виключного заходу саме в інтересах дітей. Активна позиція відповідачки під час розгляду справи про позбавлення її батьківських прав, надання пояснень та заперечень щодо доводів, викладених позивачем, оскарження судового рішення в суді апеляційної інстанції в частині позбавлення її батьківських прав, без оспорення її обов`язку зі сплати аліментів на їх утримання та визначеного судом з урахуванням вимог позивача їх розміру, спростування доводів касаційної скарги позивача щодо її небажання спілкуватись з дітьми та приймати участь у їх вихованні, свідчить про можливість і готовність матері відновити психологічний та емоційний зв`язок зі своїми дітьми. З огляду на зазначене, позбавлення батьківських прав за встановлених судами обставин не буде ґрунтуватися на достатніх обґрунтуваннях. Натомість необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання одного з батьків до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено». Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 07 листопада 2023 року у справі № 601/928/22. Судова практика щодо застосування статті 164 СК України є усталеною. У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі № 638/15336/18, провадження № 61-13690св20; від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, провадження № 61-1544св21; від 10 листопада 2023 року у справі № 401/1944/22, провадження № 61-10115св23; від 15 листопада 2023 року у справі № 932/2483/21, провадження № 61-5203св23). Висновком про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , яка народилася [INFO] визначено доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей . Висновок мотивовано тим, що Наявними документами підтверджено, що мати ухиляється від виконання покладених на неї обов`язків по вихованню, утриманню та лікуванню дітей, що виражається в її бездіяльності та свідомому нехтуванні батьківськими обов`язками, чим позбавила дітей права на належне батьківське виховання та утримання. Комісією не встановлено жодних обставин, які б унеможливлювали виконання матір`ю обов`язків по вихованню малолітніх. Позбавлення матері [PERSON] батьківських прав повністю відповідає інтересам дітей, які не повинні страждати через те, що мати не піклується про них, не дбає про їх фізичний та духовний розвиток, свідомо поклавши виконання цих обов`язків на державу. За положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] батьківських прав носить рекомендаційний характер, висновок належно не обґрунтований, зроблений без наведення достатніх доказів, які б підтверджували ухилення відповідача від здійснення батьківських обов`язків, не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, а тому не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав, , а тому відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд критично оцінює його та не бере до уваги як доказ на підтвердження обгрунтованості позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. Як уже було зазначено, умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дітей є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо нього. За таких обставин, приймаючи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, які не виконують батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про передчасність прийняття такого рішення і про необхідність надання відповідачу можливості покращити відносини з дітьми, відновити між ними психологічний зв`язок, що якраз і відповідатиме найкращим інтересам дітей. За атких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed