Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суду із зазначеним позовом та в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, просила визнати за нею право особистої власності на: - кв. [ADDRESS] ; - приміщення цеху по переробці молока, за адресою: [ADDRESS] з; - автомобіль ВАЗ 2107, 1986р.в. За відповідачем визнати право особистої власності на: - автомобіль ГАЗ 33021, 1999р.в.; автомобіль «Мерседес» 1999р.в.; автомобіль «Мерседес» 1992р.в.; комбайн 1995р.в.; трактор «МТЗ-82,1» 2001р.в.; причіп 2001р.в.; причіп 2000р.в.; - житловий будинок за адресою : [ADDRESS] . Позивачка та її представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник вимоги позову визнали частково, а саме просили здійснити поділ усього нерухомого та рухомого майна із визнанням права спільної часткової власності по 1/2 частині за кожним. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що [PERSON] , та [PERSON] , перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.10.1989р., по 31.05.2022р. Крім того, судом встановлено, підтверджується належними доказами та не заперечується сторонами, що підчас шлюбу подружжям було набуте нерухоме майно: кв. [ADDRESS] ; приміщення цеху по переробці молока, за адресою: [ADDRESS] з; житловий будинок за адресою : [ADDRESS] . А також рухоме майно, ринкова вартість яких на час поділу майна складає: автомобіль ГАЗ 33021, 1999р.в. 124\~380,00 грн.; автомобіль «Мерседес» 1999р.в. 614\~665,58 грн.; автомобіль «Мерседес» 1992р.в. 274\~716,00грн.; комбайн 1995р.в. 757\~836,00 грн; причіп ПП 3,5 2001р.в. 63\~180,00 грн.; причіп ПГА 2000р.в. 22\~218,30; автомобіль ВАЗ 2107, 1986р.в. 36\~897,12 грн. Зазначене майно є спільною сумісною власністю сторін у справі, що також визнано позивачкою та відповідачем. Також встановлено, що після розірвання шлюбу, відповідач [PERSON] , здійснив відчуження автомобіля «Мерседес» 2004р.в., без згоди співвласниці [PERSON] . Згідно частини третьої статті 368 ЦК Украйни майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя. Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно положень частини другої статті 72 СК Украйни, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Згідно ст. 364 СК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Статтею 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. На підставі викладеного та аналізуючи зазначені норми права в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що вимоги [PERSON] , в частині припинення права власності [PERSON] , на нерухоме майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності, задоволенню не підлягає у зв`язку із невнесенням вартості цієї частки на депозитний рахунок. При цьому, внесення вартості частки, на яку припиняється право власності іншого співвласника, здійснюється незалежно від того, чи буде в подальшому прийнято рішення про певні взаєморозрахунки між сторонами у справі чи ні. Отже, суд приходить до висновку про те, що вимоги [PERSON] , в частині поділу нерухомого майна підлягають задоволенню частково, а саме у визнання права власності по 1/2 частині нерухомого майна, що підлягає поділу, за кожним. В частині поділу рухомого майна, суд вважає, що вимоги позову підлягають задоволенню із визнанням за [PERSON] , права власності на автомобіль «ВАЗ 2107» та припиненням права власності [PERSON] , на транспортні засоби автомобіль ГАЗ 33021, 1999р.в.; автомобіль «Мерседес» 1999р.в.; автомобіль «Мерседес» 1992р.в.; комбайн 1995р.в.; причіп 2001р.в.; причіп 2000р.в., із визнанням права власності на зазначені транспортні засоби за [PERSON] , та стягненням з нього на користь позивачки відповідної грошової компенсації в розмірі 1\~048\~077,50 грн.. Також, стягненню з [PERSON] , підлягає 1/2 вартості транспортного засобу «Мерседес» 2004р.в., оскільки ним здійснено відчуження зазначеного автомобіля без згоди [PERSON] , а отже його вартість враховується при поділі майна. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача, що до поділу транспортних засобів по 1/2 частині, а також щодо визначення їх вартості, оскільки транспортні засоби є неподільними, із вимогою про порядок користування сторони до суду не зверталися, крім того, як встановлено в судовому засіданні всі транспортні засоби (кім автомобіля «ВАЗ 2107» перебувають в користуванні відповідача, а позивачка не має можливості ними користуватися. В частині визначення вартості транспортних засобів, суд звертає увагу на те, що за клопотанням позивача, двічі призначалася відповідна експертиза, разом із тим відповідач та його представник не зважаючи на попередження про наслідки ухилення від проведення експертизи за ст. 109 ЦПК України, двічі не надали транспортні засоби не вимогу експерта для проведення експертизи з визначення ринкової вартості транспортних засобів, а тому в силу ст. 109 ЦПК України прийняв до уваги вартість надану позивачкою та її представником визначену згідно аналогічних транспортних засобів. В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені, документально підтверджені судові витрати, пропорційно задоволеним вимогам а саме: судом задоволено 50% вимог позову, позивачкою було сплачено 7\~604,00 грн., отже судовий збір який підлягає стягненню становить 3\~802,00 грн.

Outcome: partial