Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Хаджибейського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Позов обґрунтований такими обставинами. Після смерті [INFO] (згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 85) [PERSON] , відкрилась спадщина у вигляді частки квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та частку земельної ділянки, яка розташована на території Затоківської селищної ради СК «Жемчужина-2», ділянка № [NUMBER] . Також після смерті [INFO] (згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 5425) [PERSON] , відкрилась спадщина у вигляді частки квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та частку земельної ділянки, яка розташована на території Затоківської селищної ради СК «Жемчужина-2», ділянка 499. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.05.1959 року, [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] . Зміна прізвища позивачки відбулись на підставі укладення шлюбу 29.09.1979 року, на підтвердження надано копію свідоцтва про шлюб № [NUMBER] від 29.09.1979 року [PERSON] було подано заяву у встановлений законом строк до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Тітаренко Ольги Сергіївни про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після смерті [INFO] [PERSON] та після смерті [INFO] [PERSON] 12.12.2023 року - листом № 444/02-14 та листом № 445/02-14 Приватний нотаріусом Одеського .міського нотаріального округу Тітаренко Ольгою Сергіївною було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю відповідних правовстановлювальних документів (документи, що посвідчують право власності спадкодавців на таке майно) [PERSON] та [PERSON] на частку квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та частку земельної ділянки, яка розташована на території Затоківської селищної ради СК «Жемчужина-2», ділянка № [NUMBER] та рекомендовано звернутись до суду про визнання права власності на майно. Від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, обґрунтовуючи це, що тим право позивача на спадкове майно не оспорювалось, будь-які дії щодо перешкоджання Позивачу в набутті ним права на спадкове майно Відповідачем не вчинялись, докази оспорення або невизнання відповідачем права позивача на спадкове майно, чинення перешкод позивачу в набутті такого права Відповідачем, Позивачем не надані та в матеріалах справи відсутні. 17 травня 2024 року ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси справу прийнято провадження та призначено до розгляду. 03 вересня 2024 року ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси відмовлено в задоволенні клопотання представника зацікавленої особи адвоката Іванової І.О. про залучення третьої особи у справі. 02 грудня 2024 року ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси було витребувано матеріали спадкової справи №316/2010 у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Тітаренко О.С. 10 березня 2025 року ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси витребувано з Одеського державного нотаріального копію спадкової справи №316/2010, що відкрита 15.07.2010р. за померлим [INFO] [PERSON] 10 червня 2025 року ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України Про судоустрій та статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів фізичних осіб. За змістом положень вказаних норм, правом на пред`явлення позову до суду наділені, зокрема, фізичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. При цьому, суд вказує, що виключне право на визначення предмету та підстави позову належить позивачу, натомість суд, вирішуючи спір, повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права фактичним обставинам та вимогам закону. Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги [PERSON] направлені на визнання за нею права власності на спадкове майно за заповітом після померлого [INFO] [PERSON] та померлої [INFO] [PERSON] у вигляді 1/2 частки квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та 1/2 частки земельної ділянки, яка розташована на території Затоківської селищної ради СК «Жемчужпна-2», ділянка 499. Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи наступні фактичні обставини. Після смерті [INFO] (згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 85) [PERSON] , відкрилась спадщина у вигляді частки квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належала на підставі свідоцтва на право власності на житло від 28.02.1994року отримане згідно розпорядження органу приватизації №33685 від 26.02.1994року, згідно матеріалів справи та частку земельної ділянки, яка розташована на території Затоківської селищної ради СК «Жемчужина-2», ділянка [NUMBER] , яка належала на підмтаві державного акту на право приватної власності від 04.10.1999року № 907. Також після смерті [INFO] (згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 5425) [PERSON] , відкрилась спадщина у вигляді частки квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та частку земельної ділянки, яка розташована на території Затоківської селищної ради СК «Жемчужина-2», ділянка 499. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.05.1959 року, [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] . Зміна прізвища позивачки відбулись на підставі укладення шлюбу 29.09.1979 року, на підтвердження надано копію свідоцтва про шлюб № [NUMBER] від 29.09.1979 року. 26.09.2008 року - [PERSON] було складено заповіт, засвідчений державним нотаріусом П`ятої одеської нотаріальної контори Іващенко О.І. зареєстрований в реєстрі за № 2-569. За даним заповітом [PERSON] (батьком) було зроблено таке розпорядження: належну [PERSON] земельну ділянку, яка розташована на території Затоківської селищної ради СК «Жемчужина-2», ділянка [NUMBER] , заповісти дочці [PERSON] та сину [PERSON] в рівних частках кожному; належну [PERSON] частину квартири [ADDRESS] заповісти дочці [PERSON] . [PERSON] було подано у встановлений законом строк до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Тітаренко Ольги Сергіївни заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після смерті [INFO] [PERSON] та після смерті [INFO] [PERSON] . В обґрунтування відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріусом зазначено, що позивач не надала до нотаріальної контори оригінали документів, що підтверджують право власності на вище вказане майно за спадкодавцями. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За положенням ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. За правилами ч. ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ст. 1270 Цивільного кодексу України). Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В ході розгляду справи судом встановлено, що Позивачка прийняла спадщину після померлих, як спадкоємець першої черги за законом, так як вчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Із матеріалів справи вбачається, що правовстановлюючі документи на майно, яке належало померлим, втрачено. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). Суд зауважує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування, що є ефективним способом захисту в розумінні статті 16 ЦК України. Такий правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом зокрема у постановах від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18); від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19). Згідно із вимогами ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Суд керується вимогами статті 1218 ЦК України, відповідно до якої до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом є законними, обґрунтованими та такими, що підтверджуються наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved