Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Барського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. На обґрунтування позовних вимог вказала, що 27.05.1997 між нею та відповідачем було укладено шлюб. У цьому шлюбі у них народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 29.08.2009 шлюб між сторонами було розірвано. З цього моменту батько дітей, [PERSON] фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків і жодним чином не брав участі у житті дітей. Щодо відсутності участі у вихованні та розвитку дітей зазначила, що після розірвання шлюбу відповідач майже повністю зник із життя дітей. Він не підтримував жодних зв`язків із синами, не цікавився їхнім життям, успіхами чи проблемами. Він не брав участі у їх вихованні, навчанні, фізичному чи духовному розвитку. У період після розлучення, коли діти найбільше потребували батьківської уваги, підтримки та настанов, відповідач не робив жодних спроб налагодити відносини з ними. Наприклад: не відвідував дітей у шкільних чи дошкільних закладах; не брав участі у духовному та фізичному розвитку; не брав участі у шкільних заходах, які проводилися за участі батьків (збори, свята, батьківські дні); не надавав допомоги у навчанні чи дозвіллі дітей. Сусіди, знайомі родини та вчителі підтверджують, що відповідач не цікавився життям своїх дітей, не намагався підтримати їх чи надати їм будь-яку допомогу. Щодо відсутності матеріальної допомоги зазначила, що відповідач жодного разу не надав матеріальної підтримки на утримання дітей. Він не забезпечував базові потреби дітей одяг, харчування, навчальні матеріали чи навіть подарунки на день народження. Усі витрати на дітей лягли виключно на плечі матері позивачки, яка виконувала свої батьківські обов`язки сумлінно, але без будь-якої підтримки з боку відповідача. Щодо соціальної байдужості зазначила, що окрім фінансового самоусунення, відповідач також повністю ігнорував моральну підтримку своїх дітей. Він не звертався до лікарів чи вчителів для отримання інформації про їх здоров`я, розвиток або навчання. Ця соціальна байдужість спричинила глибокий емоційний розрив між батьком і дітьми, які фактично не визнають його як батька. Щодо мотивів появи відповідача у житті дітей, зазначила, що відповідач з`явився у житті дітей лише після того, як старший син, [PERSON] зник безвісти під час виконання військових обов`язків. Виникає обґрунтована підозра, що його поява пов`язана виключно з бажанням отримати державні виплати, які передбачені у зв`язку з втратою сина. Щодо відсутності емоційного зв`язку зазначила, що діти фактично не визнають батька як члена своєї родини через його повну відсутність у їхньому житті. Вони не мають емоційного чи духовного зв`язку з ним, а його раптова поява викликала лише негативні емоції. Щодо впливу на психологічний стан дітей зазначила, що відсутність батьківської уваги та підтримки мала негативний вплив на психологічний стан дітей, особливо у період їх становлення як особистостей. Вказала, що позбавлення батьківських прав сприятиме захисту прав дітей, які були позбавлені батьківської уваги та підтримки. А дії відповідача можуть бути спрямовані на отримання вигоди від держави у зв`язку зі зникненням сина. На підставі викладеного, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 21.08.2025 позивач [PERSON] подала до суду письмові пояснення, у яких зазначила, що з моменту розлучення - з 27.08.2009 відповідач самоусунувся від виховання синів, станом їх здоров`я не цікавився, з дітьми не спілкувався, аліменти з часу їх стягнення не сплачував. Зазначені обставини, окрім поданих до позову документів додатково підтверджуються довідкою №\~293 від 17.07.2025, що видана Поповецьким старостинським округом Жмеринского району Вінницької області, відповідно до якої [PERSON] з квітня 2010 року по теперішній час не проживає за адресою: [ADDRESS] . Діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з серпня 2009 року перебували на утриманні матері, батько [PERSON] участі у вихованні дітей не брав. Відповідно до даних виконавчого листа (справа № 2ц-1130/09), виданого 02.11.2009, зі [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.10.2009 і до досягнення повноліття дітей. З довідки про неотримання аліментів від 2012 року вбачається, що [PERSON] не отримувала аліменти від [PERSON] у період з 01.12.2011 по 31.05.2012 включно. Відповідно до даних відповіді на адвокатський запит № 15279 від 18.08.2025 надану Барським відділом ДВС у Жмеринському районі Вінницької області, у Відділі на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження №\~16626238 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частки усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30\~% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до їх повноліття. За період перебування виконавчого провадження на виконанні аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей не стягувалися. З наведеного вище вбачається, що після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з матір`ю, батько дітей вибув з с. Кошаринці, разом з дітьми не проживав. Матір доклала усіх можливих зусиль аби спонукати батька дітей до виконання батьківського обов`язку хоча б у фінансовому вигляді шляхом сплати аліментів на утримання дітей, проте батько самоусунувся від виховання дітей, матеріально їх не утримував, не спілкувався, не виховував, не брав участі у їх житті, не цікавився їх розвитком, не будував з синами батьківських довірливих відносин, не піклувався про їх розвиток, світогляд, манери, життєві цінності тощо. Наведені вище факти свідчать про свідоме та умисне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачених ст. 150 СК України. Відповідач не бажав підтримувати жодних контактів з дітьми фізичних, духовних чи юридичних, повністю самоусунувся від їх виховання та матеріального забезпечення. Така поведінка є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. У зв`язку з позбавленням батьківських прав відповідач втрачає права, що ґрунтуються на факті кровного споріднення з дітьми, у тому числі на спадкування за законом після них, а також право на отримання грошових виплат, передбачених чинним законодавством, зокрема тих, що пов`язані зі смертю військовослужбовця. Відповідно до ч. 1 ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. При цьому вікові обмеження у питанні позбавлення батьківських прав законодавцем передбачені у частині матері, батька по досягненню ними повноліття (ч. 2 ст.\~164 СК України) та щодо віку, з якого дитина має право звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав - з 14-ти років, що передбачено нормами ст. 165 СК України. При досягненні повноліття особа втрачає правовий статус дитини у розумінні закону, проте сімейні відносини між батьком/матір`ю та сином/дочкою після досягнення дитиною повноліття не припиняються, між ними зберігається правовий зв`язок як батьків та дитини. Це відповідно\~означає й\~існування між\~ними взаємних\~особистих немайнових\~і майнових\~прав та\~обов`язків,\~які є\~чинними впродовж\~усього життя,\~а окремі\~з них\~навіть після\~смерті одного\~з них.\~Тож і\~після досягнення\~дитиною повноліття\~батьки,\~які не\~позбавлені батьківських\~прав стосовно\~такої дитини,\~зберігають певні\~права та\~обов`язки\~відносно неї,\~які ґрунтуються\~на факті\~їх кровного\~споріднення.\~Батьки,\~не позбавлені\~батьківських прав,\~є спадкоємцями\~за законом\~своєї дитини\~або ж\~мають право\~на соціальні\~виплати та\~інші гарантовані\~державою грошові\~виплати,\~зокрема виплати\~одноразової грошової\~допомоги у\~зв`язку\~зі смертю\~військовослужбовця.\~Як передбачено\~ч.\~1\~ст.\~166\~СК України\~особа,\~позбавлена батьківських\~прав не\~може одержати\~в майбутньому\~тих майнових\~прав,\~пов`язаних\~із батьківством,\~які вона\~могла б\~мати у\~разі своєї\~непрацездатності (право\~на утримання\~від дитини,\~право на\~пенсію,\~відшкодування шкоди\~у разі\~втрати годувальника,\~право на\~спадкування),\~а також\~втрачає інші\~права,\~засновані на\~спорідненості з\~дитиною.\~Незважаючи на\~досягнення дитиною\~повноліття,\~суд має\~встановити обґрунтованість\~чи необґрунтованість\~передбачених статтею\~164\~СК України\~підстав позову про позбавлення відповідача батьківських прав та ухвалити відповідне судове рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд (Постанова Верховного Суду від 29.01.2024 у справі № 185/9339/21). Вказала, що зміст законодавчих приписів зумовлює висновок про те, що, досягаючи повноліття, особа втрачає правовий статус дитини в розумінні закону, проте сімейні відносини між батьком/матір`ю та сином/дочкою після досягнення дитиною повноліття не припиняються, між ними зберігається правовий зв`язок як батьків та дитини. Це відповідно означає й існування між ними взаємних особистих немайнових та майнових прав і обов`язків, які є чинними впродовж усього життя, а окремі з них - навіть після смерті одного з них. Приписи СК України та інших законодавчих актів не містять заборони позбавлення батьківських прав стосовно сина/дочки після досягнення ними повноліття. Вважає, що існують усі обставини, щодо підтвердження факту самоусунення відповідачем від батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення батьківських прав відповідача. До письмових пояснень позивач долучила додатки, а саме: копію довідки № 293 від 17.07.2025; копію виконавчого листа (справа № 2ц-1130/09), виданого 02.11.2009; копію довідки про неотримання аліментів від 2012; копію відповіді на адвокатський запит № 15279 від 18.08.2025. 29.10.2025\~позивач [PERSON] \~подала до\~суду письмові\~пояснення,\~у яких\~зазначила,\~що відповідач\~не цікавився\~станом здоров`я\~дітей,\~не брав\~участі у\~їх вихованні,\~не підтримував\~стосунків з\~дітьми ні\~матеріально,\~ні морально,\~ні соціально.\~Усі наявні\~спроби спонукати\~його до\~виконання обов`язків\~були безуспішні. Наведені обставини свідчать про свідоме та умисне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачених ст. 150 СК України, а отже містять підстави для позбавлення батьківських прав відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. У зв`язку з викладеним та

Outcome: dismissed