Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

18.06.2025 року представник [PERSON] - адвокат Середа А.А. звернувся до суду з позовом до Запорізької міської ради, третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Ракитянська Тетяна Григорівна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позовна заява мотивована тим, що [INFO] помер батько [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , який проживав за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] . На час смерті її батька в Україні діяв воєнний стан, тому позивачка була певна в тому, що строки для прийняття спадщини на даний час зупинено до закінчення воєнного стану, після чого вона зможе оформити свої спадкові права за законом, так як вона являється єдиною спадкоємицею. Декілька місяців після смерті близької людини, [PERSON] було психологічно важко вирішувати питання, що пов`язанні із прийняттям спадщини. Також, 21 листопада 2024 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що додатково негативно відбилося на емоційно-психологічному стані позивачки. Водночас, у неї відбулося погіршення стану здоров`я. В період часу з листопада 2024 року до квітня 2025 року їй доводилося проходити численні огляди спеціалістів, отримувати медичні консультації, здавати аналізи, отримувати результати досліджень та лабораторних діагностик, проходити обстеження, дослідження, сканування та оперативне хірургічне втручання. Крім того, [PERSON] перебувала у службових відрядженнях у період часу з 03.02.2025 р. до 28.02.2025 р. - в м. Львів; з 17.03.2025 р. до 10.04.2025 р. - в м. Харків; з 24.04.2025 р. до 13.05.2025 р. - в м. Львів. 15 травня 2025 року для оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Ракитянської Т.Г. із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] .. На підставі даної заяви, яка була зареєстрована нотаріусом в книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 95 від 15.05.2025 р., була заведена спадкова справа № 37/2025 щодо спадщини померлого [PERSON] . Інших спадкоємців за заповітом чи за законом немає. Постановою приватного нотаріусу Ракитянської Т.Г. від 23 травня 2025 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з тим, що був пропущений 6-ти місячний строк на прийняття спадщини. На підставі викладеного, позивач вважає, що строк для прийняття спадщини було пропущено з поважних причин, у зв`язку з чим просить суд визначити їй додатковий строк для її прийняття. Ухвалою суду від 19.06.2025 року відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. 08.07.2025 р. на адресу надійшла заява приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Ракитянської Т.Г., в якій вона просить суд судові засідання у справі № 333/5288/25 проводити без її присутності. 10.07.2025 р. на адресу надійшла заява представника Запорізької міської ради Мірошниченко О.О., в якій вона просила розглядати позовну заяву [PERSON] без участі представника відповідача. У разі доведення позивачем існуючих перешкод для прийняття спадщини у встановлений шести місячний законом строк та поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини у вирішенні даної справи Запорізька міська рада покладалася на розсуд суду, просила винести законне і обґрунтоване рішення. Ухвалою суду від 04.08.2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник Середа А.А. не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, останній надав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, в якій зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , тривалістю два (два) місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили. Представник відповідача Мірошниченко О.О. та третя особа - нотаріус Ракитянська Т.Г. в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, надавали заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній письмові докази, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] , з огляду на таке. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , який проживав за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка у відповідності до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.05.2025 р., складається з квартири [ADDRESS] . З метою оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, 15.05.2025 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Ракитянської Тетяни Григорівни із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [PERSON] .. На підставі заяви [PERSON] нотаріусом була заведена спадкова справа № 37/2025 щодо спадщини померлого [PERSON] .. [PERSON] є рідною донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 13.02.2006 р. відділом ЗАГСа Комунарського райвиконкому м. Запоріжжя. Факт смерті спадкодавця [PERSON] , час відкриття спадщини та факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] перевірені приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Ракитянською Т.Г., що підтверджується відомостями з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Постановою приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу Ракитянської Т.Г. від 23 травня 2025 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через пропуск [PERSON] строку на прийняття спадщини. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України). У відповідності до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з частиною першою статті 1269, частиною першою статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої та третьої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними (Постанова Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 545/1231/23). Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22, від 10 липня 2024 року у справі № 522/13476/23. Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються індивідуально в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи (див. постанову Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі № 548/2415/21). Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини (постанова Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі № 706/275/22 (провадження № 61-12010св23)). Не є поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Отже, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними. Як свідчить тлумачення ч. 3 ст. 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини відносяться причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця таких перешкод для подання заяви не було, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 419/3788/17 (провадження № 61-2969св19); від 16.03.2020 року у справі № 644/5098/17 (провадження № 61-20806св19); від 17.03.2020 року у справі № 683/2587/18 (провадження № 61-11406св19). Оцінка причин пропуску строку на предмет поважності лежить в площині дискреційних повноважень суду, оскільки базується безпосередньо на наданих сторонами та наявних в матеріалах справи доказах та встановлених в ході судового розгляду обставинах. Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22. У даній справі позивач пропустила строк на подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька з об`єктивних поважних причин, зокрема, внаслідок хвороби та тривалих службових відряджень в інші області. При цьому суд, крім зазначених обставин, враховує незначний пропуск строку для подання відповідної заяви (п`ятнадцять днів). Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Ї Втручання держави у право особи на мирне володіння своїм майном є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного інтересу» та з дотриманням «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17.10.2018 року у справі № 681/203/17-ц, від 01.06. 2020 року у справі № 185/777/17. Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia). Вищевказана практика ЄСПЛ фактично свідчить про те, що право власності особи підлягає захисту навіть у випадку, якщо його порушення відбулося із власної недбалості особи. Відмова у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини позбавить позивачку прав на майно, яка внаслідок збігу сімейних обставин, проблем зі здоров`ям, робочої необхідності, з незначним пропуском подала нотаріусу заяву про прийняття спадщину після повернення зі службового відрядження. Враховуючи обставини справи, незначний проміжок пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини (п`ятнадцять днів), а також наведені позивачем причини, які є об`єктивними та істотними труднощами, суд відповідно до положень частини третьої статті 1272 ЦК України дійшов висновку, що наявні правові підстави для визначення [PERSON] додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved