Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

25.07.2025 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом через систему «Електронний суд». В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що 08.10.2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено Договір №77432616 в електронному вигляді про надання відповідачу позики в сумі 11386 грн зі сплатою процентів у розмірі 1,99% за кожен день користування позикою. Відповідно до договору, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Відповідно до положень договору, цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. В подальшому 22.02.2022 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір №22/02/2022, відповідно до якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило на користь ТОВ «Вердикт капітал» права вимоги за договорами до позичальників, в тому числі за договором №77432616. Крім того, 10.01.2023 року було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за договорами до позичальників, в тому числі за договором №77432616. Таким чином право вимоги за вказаним договором позики з відповідачем перейшло до позивача. Відповідач належним чином не виконував умови договору, внаслідок чого станом на день формування позовної заяви має заборгованість у розмірі 33474,47 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом) - 11386 грн, заборгованість за процентами, нарахованими на дату відступлення права вимоги - 22086,60 грн, нараховані 3% річних - 1,87 грн. Вважаючи свої права порушеними, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 13000 грн. Після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, ухвалою від 06.08.2025 року позовна заява прийнята судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Від представника відповідача - адвоката Мотальової-Кравець В.Ю. до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обгрунтування заперечень представник відповідача посилалася на те, що, як вбачається з договору, сторони обумовили строк кредиту - 30 днів, тобто до 07.11.2021 року (п.п.2.2 договору). Належних та допустимих доказів пролонгації кредитного договору та продовження строку кредитування після 07.11.2021 року матеріали справи не містять. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом, зміну дати повернення всієї суми кредиту та, у зв`язку з цим сплачував проценти, визначені договором після 07.11.2021 року, матеріали справи не містять. В іншому випадку, у разі не повернення кредитних коштів у визначений договором 30-денний термін, договір передбачає збільшену процентну ставку за подальше користування кредитними коштами. Не дивлячись на те, що підвищені проценти за користування кредитними коштами, у договорі визначається як стандартна процентна ставка, очевидним є факт, що її нарахування передбачене у разі не виконання відповідачем умов кредитного договору, а саме неповернення кредитних коштів у встановлений договором строк кредитування, тобто фактично є санкцією. Пролонгація дії кредитного договору без ініціативи позичальника за змістом укладеного договору, пов`язується виключно з не поверненням кредитних коштів у визначений договором строк, що не узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 27.07.2021 року у справі №910/18943/20, відповідно до якої поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною. Тому, на думку представника відповідача, можна зробити висновок, що не повернення позичальником кредитних коштів у визначений договором строк, за відсутності активних дій відповідача, визначених договором (сплати процентів за продовження дії договору або додаткова угода) є неправомірною поведінкою, а саме не поверненням кредиту у визначений договором строк, що виключає право кредитодавця нараховувати після спливу періоду кредитування проценти, визначені за користування кредитними коштами у розмірі встановленому договором. В цьому випадку права позивача можуть бути захищені шляхом застосування механізму, визначеного ст.625 ЦК України, вимог про що не заявлено. Тому, на думку представника відповідача, право кредитора нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору та останньої пролонгації після 07.11.2021 року, тому, починаючи з зазначеної дати, товариство не мало права нараховувати проценти за користування кредитом. Отже, строк позики є таким, що закінчився, а тому вимога про стягнення процентів за користування позикою поза межами строку встановленого договором є необґрунтованим. На думку представника відповідача, до стягнення підлягають проценти, що нараховані з 08.10.2021 року по 07.11.2021 року як встановлено в п.п.2.2 договору, у зв`язку з чим розмір заборгованості за договором становить не 33474,47 грн, як зазначає позивач, а 11267,62 грн, а саме: 11386 грн + 2039,23 грн проценти (11386 грн * 0,597%*30 днів) - 2157,61 грн (сплата відповідача) = 11267,62 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, представник відповідача зазначила, що до матеріалів справи представником позивача долучено договір про надання правничої допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024 року та інші документи. Згідно заявки на надання юридичної допомоги та акту, сторонами узгоджено, що загальна вартість послуг, що надається складає 13000 грн. Матеріали справи не містять великої кількості документів, на дослідження яких адвокат би витратив значний час. Також до суду не було надано квитанцію про оплату наданих послуг. На думку представника відповідача, для адвоката дана справа є звичайним спором простої складності та не потребувала значного обсягу часу для підготовки та звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості. Окрім того, ознайомлення з матеріалами справи та складання позову не передбачають такого обсягу роботи та витрат, що зазначені в розрахунку, є неспівмірними із складністю справи, а відтак повному відшкодуванню не підлягають. Також вирішення спору здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, без участі адвоката в судовому засіданні. Окрім того, матеріали справи не містили інформації, збирання яких саме доказів здійснював адвокат, оскільки всі письмові докази, які були додані до позовної заяви, адвокату передав позивач. Тому на думку представника відповідача, позовні вимоги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором не підлягають задоволенню в повному обсязі. Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначила, що позивач об`єктивно позбавлений можливості надати виписки з рахунку відповідача, оскільки не є банком в розумінні ЗУ «Про банки і банківську діяльність», а є фінансовою установою і діє відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії». У розрахунку заборгованості чітко вказано, з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Відповідно до п.2 Договору позики, сума позики 11386 грн, строк позики 30 днів. Знижена процентна ставка - 0,597%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою за день становить 2,70%. Відповідно до п.4 Договору, проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та погашення, на залишок позики. Відповідно до п.6.5 Правил, у разі неповернення/повернення не в повному розмірі, несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) нараховуються проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. Відповідно до п.6.9 Правил, позичальник надає свою згоду, що у період з першого дня понадстрокового користування позикою (її частиною) і до дня повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором позики, на суму позики (її частину) нараховуються проценти у розмірі, встановленому договором позики. Крім того, розділом 7 Правил, передбачено порядок продовження строку користування позикою. Згідно п.7.1 Правил, позичальник має право продовжити строк користування позикою. За продовження строку користування позикою позичальник сплачує товариству проценти на умовах, обраних позичальником, для здійснення певного виду пролонгації. Згідно з п.7.7 Правил, позичальник погоджується, що при обранні виду пролонгації в особистому кабінеті та виконанні умов, встановлених товариством для оформлення пролонгації та продовження строку (терміну) дії договору позики, таке оформлення та продовження відбувається автоматично, а згода позичальника проявляється у здійсненні дій по внесенню грошових коштів на ім`я Товариства та без будь-якого додаткового документального оформлення. У такому випадку вчинена позичальником сукупність дій, спрямованих на оформлення пролонгації, в тому числі внесення позичальником грошових коштів на ім`я Товариства, є діями, які виражають намір позичальника здійснити продовження. Відповідно до п.7.11 Правил, якщо позичальник під час внесення платежу не бажає оформлювати пролонгацію, позичальник зобов`язаний повідомити про це Товариство протягом 24 годин з моменту внесення платежу. Згідно п. 9.7 Правил, якщо під час дії особливих умов виконання договору позики, встановлених для позичальника в рамках програми лояльності, позичальником буде допущено порушення умов, визначених правилами програми лояльності, особливі умови виконання договору позики для позичальника втрачають силу, а нараховані згідно умов договору позики проценти підлягають перерахуванню за базовою процентною ставкою, розмір якої зазначається в договорі позики, та оплаті позичальником в повному обсязі на загальних умовах за весь період дії договору позики і незалежно від запропонованих особливих умов програми лояльності. На думку представника позивача, із вищезазначеного слідує, що умовами договору та Правилами передбачено нарахування відсотків за фактичний строк користування позикою поза межами 30-денного (пільгового) строку користування позикою. Отже, продовження строку кредитування та автопролонгація договору передбачені розділом 7 Правил. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач сплачував відсотки за користування кредитом та продовжував строк кредитування, а надалі - строк кредитування було автоматично продовжено у зв`язку із наявною заборгованістю. Доказів того, що відповідач повідомляв кредитора про небажання продовжувати строк кредитування згідно з п. 7.11 Правил, матеріали справи не містять. Відповідачем було укладено договір за власним бажанням, добровільно, без будь-якого примусу з боку третіх осіб. Перед укладенням кредитного договору Позичальник отримав від Кредитодавця всю інформацію стосовно кредиту, ознайомився з усіма умовами Договору та правильно зрозумів суть фінансової послуги. Під час укладання Договору, відповідач усвідомлював всі ризики, пов`язані з укладенням даного договору, а також наслідки і відповідальність у разі неналежного виконання умов договору. Зокрема, відповідачу було відомо про реальну відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок її зміни та порядок нарахування відсотків. Отже, на думку представника позивача, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами Кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, представник позивача зазначила, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Проте відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. При цьому, сторонами погоджено саме такі умови надання юридичної допомоги. Заперечення відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та є лише особистою думкою відповідача, а тому, на переконання представника позивача, такі твердження є припущеннями, тоді як доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного Суду, зокрема у справах №923/560/17, 329/766/18. Крім того, договірні відносини між позивачем та адвокатом за договором є виключно цивільно-правовими правовідносинами між сторонами цього договору і не впливають на жодні права відповідача у справі. Вони мають на меті лише обумовлені угодою обов`язки та відповідні дії сторін даного договору, що не суперечить правовим нормам та не зачіпають інтереси третіх осіб. Відтак, на думку представника позивача, будь-які посилання на цей договір з метою доведення порушень прав відповідача є необґрунтованими. При цьому, розмір гонорару визначається лише за погодженням стороною надавачем послуг та клієнтом, а відповідач не вправі втручатися в ці правовідносини. З урахуванням зазначеного, представник позивача просила задовольнити позов в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні на задоволенні позову наполягав в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив та доповнив, що з огляду на відзив на позов, відповідач частково визнає позовні вимоги, не оспорює факт укладення кредитного договору та факт отримання кредитних коштів. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, здійснював оплати частково, стосовно погашення відсотків та пролонгації строку користування позикою лише в листопаді 2021 року, а в подальшому перестав здійснювати платежі взагалі. Щодо позиції відповідача, який не погоджується з розміром нарахованих відсотків, оскільки вважає, що вони начебто нараховані поза межами строку надання коштів, слід зазначити, що він визнає лише дію п.2 договору і взагалі не бере до уваги інші умови договору. Якби відповідач належним чином виконав свої зобов`язання, то він мав 07.11.2021 року здійснити погашення тіла позики - 11386 грн, які отримав в якості позики, а також нараховані відсотки, загальна сума мала б бути 13425,23 грн, з чим відповідач, зокрема, і погоджується. Однак відповідач не здійснив погашення зазначеного боргу, а лише вніс частково суму коштів у розмірі 271,88 грн. В подальшому, 12.11.2021 року він знову частково вніс кошти в розмірі 285 грн та 1000 грн, а також через тиждень 600 грн, всього - 2157,61 грн, замість обумовлених 13425,23 грн. Тому відбулася пролонгація користування позикою, яка передбачена умовами договору, а саме п.п.7.1, 7.9, 7.5, 7.7 Правил надання позики. Так як в подальшому відповідач жодних погашень не здійснював, то відбулася автопролонгація на строк 90 днів, згідно з п.п.6.5, 6.8, 6.9 та п.7.12 - 7.15 вказаних Правил. Таким чином, первісним кредитором нараховані відсотки чітко і виключно в межах, передбачених умовами договору, в розмірі відсоткової ставки та протягом передбаченого договором строку. Після відступлення права вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» було нараховано лише 3% річних у розмірі 1,87 грн. Позивач, в свою чергу, будь-якої заборгованості не нараховував. Стосовно правничої допомоги, то матеріали справи містять належні, допустимі та достовірні докази щодо наданої правничої допомоги. З урахуванням зазначеного, на думку представника позивача, правова позиція, викладена відповідачем у своєму відзиві, є ухиленням від відповідальності щодо виконання своїх договірних зобов`язань, тому не заслуговує на увагу, оскільки не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, однак представник відповідача - адвокат Мотальова-Кравець І.Ю. у відзиві на позов просила розглянути справу без участі відповідача та його представника, а також відмовити у задоволенні позову в повному обсязі /а.с.72-77/. Тому справа розглянута у відсутність сторони відповідача, що відповідає вимогам ст.223 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Ст.639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як вбачається з положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію"). Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 1 ст.204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Частина 5 ст.263 ЦПК України передбачає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому суд зазначає, що ст.81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доказування та надання доказів, а саме, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). 08.10.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики №77432616 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), за умовами якого Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти (Позику) на погоджений умовами договору строк (Строк позики), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку Позики, або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (Проценти) від суми позики /а.с.9/. Відповідно до п.5.2 Договору позики, Позичальник до моменту підписання договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license (далі - Правила), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань Сторін та наслідки укладення цього Договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення Позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Згідно з п.12 Договору позики, цей Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Відповідно до розділу 3 Правил (в редакції від 12.08.2021 року), які містяться в розділі «Архівна інформація» на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license, для отримання Позики, Позичальник має бути зареєстрований в ІТС Товариства, для чого він повинен пройти процедуру реєстрації на Сайті. Реєстрація на Сайті відбувається на Сторінці реєстрації. Для проходження процедури реєстрації, Позичальник повинен заповнити всі поля форми реєстрації,

Outcome: approved