Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

КП «Харківські теплові мережі» звернулось до Салтівського районного суду міста Харкова з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, в якому просить стягнути: -солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь позивача заборгованість в сумі 35581,45 грн, з яких: 34672,19 грн за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.08.2015 по 11.12.2019; інфляційні витрати у сумі 631,02 грн, 3 % річних в сумі 278,24 грн за період з 01.06.2022 по 11.12.2019; -із [PERSON] на користь позивача заборгованість в сумі 42939,75 грн, з яких: 30357,88 грн за послуги з постачання теплової енергії за період з 12.12.2019 по 30.04.2025; 1029 грн за абонентську плату за індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 по 30.04.2025; 7598,76 грн за послуги з постачання гарячої води за період з 01.01.2022 по 30.04.2025; 596,40 грн за абонентську плату за індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 30.04.2025; 1212,44 грн за послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.07.2022 по 30.04.2025; 394,40 грн за послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання за період з 01.07.2022 по 30.04.2025; інфляційні втрати в сумі 1307,95 грн; 3 % річних в сумі 442,92 грн. Крім того, позивач просив стягнути з відповідачів понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 3028 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що [PERSON] , [PERSON] до 12.12.2019 на праві власності належала квартира [ADDRESS] загальною площею 43,6 кв. м. з централізованою системою опалення, теплопостачання яке здійснює КП «Харківські теплові мережі». Відповідачі користувалися тепловою енергією, яку подає КП «Харківські теплові мережі», та мають особовий рахунок № [NUMBER] з опалення та гарячої води. В подальшому [PERSON] подав до Салтівської філії КП «Харківські теплові мережі» заяву про переоформлення особового рахунку. В ході дослідження документів, позивач встановив, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 12.12.2019, зареєстрованого в реєстрі за № 8468 квартира, яка належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної власності, була відчужена на користь [PERSON] . При формуванні довідки зі змінами з Порталу електронних сервісів про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, стало відомо, що в квартирі за адресою [ADDRESS] , відповідачі були зареєстровані. Відповідач [PERSON] у квартирі не зареєстрований. Постачання теплової енергії на потреби опалення у багатоквартирні будинки м. Харкова здійснює КП «Харківські теплові мережі» на підставі розпоряджень Харківського міського голови про початок та кінець опалювальних сезонів, а на потреби гарячого водопостачання - протягом року. Однак в порушення приписів законодавства та умов договору, відповідачі не виконували свого обов`язку з оплати за надані послуги. Ухвалою суду від 22.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник відповідачів ( [PERSON] , [PERSON] ), адвокат Янковський В.В., надав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на такі обставини. В процесі підготовки укладання правочину з купівлі-продажу квартири, яка здійснювалася АН «Квартал», між [PERSON] (продавцем) та [PERSON] (покупцем) було укладено Договір про наміри укласти договір купівлі-продажу від 23.11.2019, до якого укладено Додаткову угоду від 01.12.2019, яка є невід`ємною частиною даного договору, згідно якої сторони домовилися, що борги за комунальними сплатами по квартирі, в тому числі за послуги з постачання теплової енергії, продавець не сплачує, а сума боргу буде вирахувана з вартості квартири. Крім того, 12.12.2019 [PERSON] була видана розписка (заява), в якій він повідомив про наявність заборгованості за комунальні послуги по квартири, яка на день покупки становила 64424,95 грн. Вказану заборгованість [PERSON] зобов`язувався її погасити. Як наслідок, при укладенні договору купівлі продажу квартири від 12.12.2019, продавці [PERSON] та [PERSON] зменшили суму продажу квартири, що передбачено умовами договору про наміри укласти договір купівлі-продажу від 23.11.2019 (Додаткова угода від 01.12.2019), укладеного між продавцем та покупцем. Проте, як зазначає представник відповідачів, [PERSON] не виконав взятих на себе зобов`язань щодо сплати заборгованості, а про її існування дізнались лише зараз, оскільки [PERSON] та [PERSON] після продажу квартири почали проживати за іншою адресою та не отримували отримували від позивача будь-яких повідомлень, претензій про сплату заборгованості. Крім того, адвокат Янковський В.В., зазначає про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки з вимогами про стягнення заборгованості, яка утворилася з 01.08.2015 по 11.12.2019, позивач мав звернутись до суду не пізніше 11.12.2022, однак позов подано 19.05.2025. У зв`язку з чим представник відповідачів просить суд застосувати строки позовної давності при вирішенні питання про стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] . Представник відповідача [PERSON] , адвокат Тарасенко В.Ю., подала до суду відзив на позов, якому також заперечила проти заявлених вимог, посилаючись на пропуск строку позовної давності, а також на те, що між відповідачами та позивачем не укладено договору про надання послуг з теплопостачання та постачання гарячої води, не надано жодних доказів фактичного надання цих послуг позивачем. Представник позивача надав до суду додаткові пояснення від 15.07.2025, в яких висловив заперечення проти доводів відповідачів, надав копії актів підключення/відключення споживачів до постачання теплової енергії за період з 2017 по 2025. Одночасно подав новий розрахунок заборгованості. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Представник відповідача Заволокіна Р.Є. в судове засідання не з`явилась, просила розглянути заяву без її участі. В судовому засіданні, яке відбулось 29.10.2025, брали участь відповідач [PERSON] , а також представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] , адвокат Янковський В.В., які підтримали раніше викладені заперечення проти позову У судовому засіданні відкладено ухвалення та проголошення судового рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи під час проголошення судового рішення, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 4 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини. Згідно копії договору купівлі-продажу від 12.12.2019, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Шуть О.Г., квартира за адресою [ADDRESS] належала відповідачам [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності, починаючи з 13.10.2006, та 12.12.2019 була відчужена на користь [PERSON] . Крім того, як вбачається з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 13.05.2025, місце проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано за вказаною адресою до 12.12.2019, тобто до моменту відчуження квартири. На момент звернення до суду вказана квартира належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (довідка № 426361832 від 12.05.2025). Наведені вище обставини також не заперечуються відповідачами. Рішенням Харківської міської рад від 23.12.1993 № 1407, від 20.12.2006 № 1186 КП «Харківські теплові мережі» визначено виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади міста Харкова. КП «Харківські теплові мережі» за адресою: [ADDRESS] , відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , що вказує на узгодження між сторонами правовідносин щодо надання/отримання послуг з теплопостачання. Відповідно до відомостей про нарахування та оплату послуг по особовому рахунку № [NUMBER] станом на 30.04.2025, з урахуванням переходу права власності на квартиру, заборгованість [PERSON] , [PERSON] з оплати комунальних послуг становить 35581,45 грн, з яких: 34672,19 грн за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.08.2015 по 11.12.2019; інфляційні витрати у сумі 631,02 грн, 3 % річних в сумі 278,24 грн за період з 01.06.2022 по 11.12.2019; заборгованість [PERSON] становить в сумі 42939,75 грн, з яких: 30357,88 грн за послуги з постачання теплової енергії за період з 12.12.2019 по 30.04.2025; 1029 грн за абонентську плату за індивідуальним договором з постачання теплової енергії за період з 01.06.2022 по 30.04.2025; 7598,76 грн за послуги з постачання гарячої води за період з 01.01.2022 по 30.04.2025; 596,40 грн за абонентську плату за індивідуальним договором з постачання гарячої води за період з 01.06.2022 по 30.04.2025; 1212,44 грн за послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання за період з 01.07.2022 по 30.04.2025; 394,40 грн за послуги з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання за період з 01.07.2022 по 30.04.2025; інфляційні втрати в сумі 1307,95 грн; 3 % річних в сумі 442,92 грн. Згідно відомостей про нарахування та оплату послуг по особовому рахунку № [NUMBER] , наданого представником позивача разом із письмовими поясненнями від 15.07.2025 встановлено, що заборгованість з постачання теплової енергії за період з 01.03.2017 по 11.12.2019 становить 22550,85 грн, заборгованість з постачання гарячої води відсутня; заборгованість з постачання теплової енергії за період з 01.03.2017 по 30.04.2025 становить 52908,73 грн, заборгованість з постачання гарячої води 7598,76 грн (яка нарахована за період з 01.01.2022). Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості заявлених вимог, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуга з централізованого водопостачання надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з централізованого водопостачання, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. (ч. 7 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно зі ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 35 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 (далі Правила № 830) розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Згідно з п. 45 Правил № 830 індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надану послугу за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, та вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором. Ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону (ст. 10 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"). Згідно з п. 13 Правил № 830 послуга надається споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України Про житлово-комунальні послуги. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комінальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Крім того, згідно з ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує, а відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до вимог закону споживачі зобов`язані вносити плату за житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг в повному обсязі. Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 02.03.2018 у справі № 915/89/16, від 20.09.2018 у справі № 751/3840/15-ц, які, в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховуються судом. На підставі ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2021 р. № 1022), на офіційному сайті КП «Харківські теплові мережі» www.hts.kharkov.ua в мережі Інтернет було розміщено 31.10.2021 індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Зазначений договір є публічним договором приєднання, який набрав чинності з 01 грудня 2021 року. Відповідно до п. 4 Індивідуального договору фактом приєднання споживача до умов договору є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку за надану послугу, факт отримання послуги. Відповідно до п. 5 Індивідуального договору Виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу. Відповідно до п. 51, 52 Індивідуального договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності. Якщо за один місяць до закінчення строку дії договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний період. На підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2006 №1186 «Про визначення виконавців послуг у житловому фонді міста Харкова» КП «Харківські теплові мережі» є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. З 01.07.2022 набрав чинності публічний договір з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньо будинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності та публічний договір з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності, які опубліковані на офіційному сайті КП «Харківські теплові мережі» в мережі Інтернет www.hts.kharkov.ua 01 червня 2022 року. Відповідно до п. 5 Публічного договору виконавець зобов`язується надати споживачу послуги з технічного (у тому числі аварійного) обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплатити виконавцю надані послуги за затвердженою вартістю в строки та на умовах, визначених цим договором. Отже, у відповідачів наявний обов`язок сплачувати за комунальні послуги, які надавались позивачем упродовж користування житловим приміщенням. Водночас суд відхиляє доводи представника відповідачів, адвоката Янковського В.В., про припинення зобов`язань [PERSON] та [PERSON] з оплати заборгованості за житлово-комунальні послуг, надані КП «ХТМ», у зв`язку із відчуженням квартири та покладенням такого обов`язку на нового власника, з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Цивільне законодавство передбачає можливість заміни сторін у зобов`язанні, зокрема, як кредитора (ст. 512 519 ЦК України), так і боржника (ст. 520 523 ЦК України), однак встановлює певні обмеження свободи розсуду учасників відповідних правовідносин з метою запобігання порушенню балансу інтересів цих осіб. Заміна кредитора за загальним правилом здійснюється без попередньої згоди боржника, оскільки не впливає на правове становище боржника, для якого неважливо, на чию користь необхідно здійснити виконання, зокрема, сплатити кошти (ст. 512, 516, ЦК України). Натомість заміна боржника у зобов`язанні відповідно до вимог закону пов`язується з волею кредитора. Боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом (ст. 520 ЦК України). Законодавець встановлює обмеження на заміну боржника у зобов`язанні поза волею кредитора. Такий підхід має на меті убезпечити кредитора від непередбачуваного та неочікуваного ризику невиконання зобов`язання внаслідок заміни особи боржника. Як свідчить тлумачення ст. 520, 521 ЦК України, при заміні боржника первісний боржник вибуває із зобов`язання і замінюється новим боржником. Для породження переведенням боргу правових наслідків необхідним є існування двох складових: по-перше, вчинення договору (двостороннього правочину) між новим та первісним боржниками, причому такий правочин має вчинятися у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання; по-друге, надання кредитором згоди на переведення боргу. Відсутність згоди кредитора на переведення боргу не зумовлює нікчемності договору про переведення боргу між новим та первісним боржниками. Відсутність згоди кредитора на переведення боргу свідчить, що договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не породив правових наслідків для кредитора, тобто не відбулося переведення боргу (постанови Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 667/933/14-ц та від 27.04.2022 у справі № 321/1260/19). Отже, заміна боржника у зобов`язанні не може бути здійснена поза волею кредитора, така заміна здійснюється лише за згодою кредитора. Верховним Судом у постанові від 01.09.2020 у справі № 686/6276/19 висловлена правова позиція, що діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників (наймачів) квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не оговорено в договорі купівлі-продажу. Такий договір має містити застереження про переведення боргу попереднього власника й згоду кредитора на таку заміну, що узгоджується з положеннями ст. 520 ЦК України. Наданий до суду договір купівлі-продажу квартири від 12.12.2019 за яким [PERSON] та [PERSON] відчужили на користь [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] , не містить положень щодо переведення боргу за комунальні послуги та згоди КП «ХТМ» на заміну боржника у зобов`язанні. Надана представником позивача копія договору про наміри укласти договір купівлі-продажу від 23.11.2019, додаткова угода до нього та копія розписки нового власника квартири ( [PERSON] ) про визнання боргу за комунальні послуги так само укладались без участі КП «ХТМ», а тому не можуть породжувати правових наслідків для кредитора в силу наведених вище положень ЦК України. Відтак, у відповідачів залишається солідарний обов`язок зі сплати боргу за надані комунальні послуги в межах періоду фактичного користування/володіння квартирою, оскільки переведення боргу під час продажу квартири не відбулось відповідно до положень цивільним законодавством. Щодо заяви представника відповідачів [PERSON] та [PERSON] про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. За ст.\~256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.\~257\~ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ч. 3, 4 ст.\~267\~ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами) було запроваджено карантин на всій території України з 12.03.2020. У подальшому термін дії карантину неоднаразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України. При цьому, Законом України\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України,\~спрямованих на\~забезпечення додаткових\~соціальних та\~економічних гарантій\~у зв`язку\~з поширенням\~коронавірусної хвороби\~(COVID-19)»\~від 30.03.2020\~№ 540-IX було внесено зміни до законодавчих актів та зазначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293\~ЦК Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Вказаний Закон України набрав чинності 02.04.2020 та карантин був відмінений з 24 год. 00 хв. 30.06.2023 на підставі Постанови Уряду від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Внаслідок дії цього Закону України усі вимоги, за якими припинився (сплив) трирічний строк загальної позовної давності під час дії карантину були продовжені. Згідно ч. 5 ст.\~261\~ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У спірних правовідносинах обов`язок споживача - відповідача у справі сплатити за надані позивачем послуги визначений ч. 1, 3 ст.\~9\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» - щомісяця, а тому заборгованість, яка існувала в межах трирічного строку позовної давності на день набрання чинності згаданого Закону України № 540-IX, 02.04.2020, тобто по зобов`язанням зі строком виконання з 02.04.2017, вважається такою, що позовна давність щодо них неспливла. Крім того, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України\~№ 2102-ІХ\~від 24.02.2022\~року «Про\~затвердження Указу\~Президента України\~«Про введення\~воєнного стану\~в Україні» (зі змінами), введено воєнний стан з 24.02.2022, дія якого неодноразово продовжувалася та триває на час розгляду справи. За п. 19 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Законом України «Про внесення змін до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» , який набрав чинності 03.09.2025, вказану норму виключено. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач звернувся до суду із позовом 19.05.2025, а тому з урахуванням продовження та зупинення строків позовної давності, заборгованість відповідачів має враховуватися за період з 02.04.2017 по 30.04.2025. Оскільки позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості за період з 01.08.2015, заява про застосування строків позовної давності, яка подана адвокатом Янковським В.В. в інтересах відповідачів [PERSON] та [PERSON] , підлягає частковому задоволенню. З огляду на це суд враховує оновлений розрахунок (в межах строків позовної давності), наданий представником позивача, відповідно до якого заборгованість з постачання теплової енергії за період з 01.03.2017 по 11.12.2019 становить 22550,85 грн, заборгованість з постачання гарячої води - відсутня. Щодо заяви представника відповідача [PERSON] , адвоката Тарасенко В.Ю., про застосування строків позовної давності, то суд не вбачає підстав для її задоволення, враховуючи наступне. Заявлені до [PERSON] вимоги про стягнення заборгованості стосуються періоду з 12.12.2019 по 30.04.2025, тобто в межах строку позовної давності, який з урахуванням законодавчих змін, був зупинений/продовжений, починаючи з 02.04.2017. Отже, на підставі досліджених матеріалів справи суд дійшов висновку про солідарне стягнення із [PERSON] та [PERSON] заборгованості в межах строків позовної давності. Заборгованість [PERSON] перед позивачем підлягає стягненню у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно згідно вимог ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial