Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-30 00:00:00

25.08.2025 позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл фінанс» (далі Товариство) звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором №22033000121500 від 15.04.2019 в сумі 34267,43 грн, також інфляційні витрати в розмірі 778,7 грн та 3% річних у розмірі 128,43 грн, 2422,40 грн витрат по сплаті судового збору та 3000 грн витрат на правничу допомогу. Свої позовні вимоги Позивач обґрунтовує тим, що 15.04.2019 між акціонерним товариством «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та відповідачкою було укладено кредитний договір №22033000121500. За умовами договору відповідачці було надано кредит у сумі 24800 грн зі строком кредитування на 24 місяців. Відповідачка взяла на себе зобов`язання повернути надані в тимчасове користування кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитними коштами та комісію, що передбачена кредитним договором. Первісний кредитор виконав всі передбачені умови договору, надавши в тимчасове користування кредитні кошти в зазначеному розмірі, що підтверджується випискою по особовому рахунку відповідачки. 15 грудня 2021 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та Товариством було укладено Договір факторингу №15/12/21, відповідно до якого позивач набув право кредитора до відповідачки за кредитним договором. Перехід права вимоги підтверджується актом приймання-передачі прав вимог від 15 грудня 2021 року. Позивач виконав свої зобов`язання за договором факторингу, сплативши АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» обумовлену суму, що підтверджується платіжним дорученням №3251 від 15.12.2021 року. Відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала. Станом на дату звернення до суду загальна сума заборгованості відповідачки становить 34267,43 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту\~ 22007,88 грн, заборгованості за відсотками\~ 2934,75 грн, заборгованості за комісією\~ 9324,8 грн. Позивач зазначає, що відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Три відсотки річних та індекс інфляції нараховані за період з 15.12.2021 року по 23.02.2022 року. Ухвалою від 26.08.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у цій справі, ухвалив проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 22.10.2025 ухвалою судді позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 29.10.2025 продовжено розгляд справи. Відповідачці копія позовної заяви з доданими документами надіслана позивачем 18.08.2025 листом. [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання судом направлено копію ухвали про відкриття провадження,\~однак згідно з відміткою відділення Укрпошти від 04.09.2025 адресат відсутній за вказаною адресою, у зв`язку з чим конверт із вкладенням повернуто суду, але згідно з положеннями п.4 ч.8\~ст.128 ЦПК України, вважається врученим. У встановлений судом строк [PERSON] відзив на позов не подала. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке. 15.04.2019 між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22033000121500. Відповідно до умов договору, Первісний кредитор надав відповідачці кредит у сумі 24800 грн, строком на 24 місяців на споживчі потреби. Щомісячна комісія за обслуговуванням кредиту 4,7% від суми кредиту. Процентна ставка є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість за кредитом 0,001 % річних, а на прострочену заборгованість за кредитом 56% річних. Кредит надається шляхом зарахування суми кредиту на поточний рахунок клієнта: [NUMBER] , відкритий у АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (пункт 1.4 Договору). Відповідно до п. 1.5 Договору клієнт в порядку договірного списання, на підставі ст. 1071 ЦК України та ст. 26 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні доручає Банку в дату видачі кредиту здійснити перерахування з рахунку клієнта на користь страховика ПРАТ СК «Уніка Життя» суму страхового платежу у розмірі 4800 грн за весь період страхування згідно договору страхування №ВР-22033000121500 від 15.04.2019. \~ \~ \~ \~З матеріалів справи вбачається, що 15.04.2019 [PERSON] ознайомилась із умовами кредитування та підписала Паспорт споживчого кредиту в якості інформації, яка надається споживачу до укладення кредитного договору. \~ \~ \~ \~Підписавши кредитний договір та Паспорт споживчого кредиту відповідачка підтвердила, що вона отримала та ознайомилась з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних нею умов кредитування. Факт надання кредитних коштів підтверджується випискою по особовому рахунку відповідачки, згідно з якою АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» було перераховано кредитні кошти на особистий рахунок боржника, як це передбачено умовами Кредитного договору. Відповідачка, власноручно підписавши кредитний договір, засвідчила факт взяття на себе відповідного зобов`язання повернути надані в тимчасове користування кредитні кошти, сплатити відсотки за користування кредитними коштами та комісію. 15 грудня 2021 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (Клієнт) та Товариством (Фактор) було укладено договір факторингу №15/12/21. Відповідно до умов цього договору та Реєстру боржників (Додаток №1 до Договору факторингу), Позивачу було відступлено право вимоги до відповідачки за кредитним договором №22033000121500 від 15.04.2019 на загальну суму заборгованості 34267,43 грн. Перехід права вимоги також підтверджується Актом приймання-передачі прав вимог від 15 грудня 2021 року. Станом на 14 грудня 2021 року (дата складання розрахунку заборгованості) загальна заборгованість відповідачки за кредитним договором становила 34267,43 грн, з яких: 22007,88 грн\~- заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту); 2934,75 - грн\~заборгованість за простроченими відсотками; 9324,80 грн\~- заборгованість за комісією. Детальний розрахунок заборгованості, наданий позивачем, підтверджує правильність нарахувань відповідно до умов кредитного договору. З розрахунку вбачається, що після видачі кредиту 15.09.2019 відповідачка частково сплачувала заборгованість, проте не в повному обсязі, внаслідок чого утворилася прострочена заборгованість. Позивачем також здійснено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~за період з 15.12.2021 року по 23.02.2022 року: збитки від інфляції становлять 778,7 грн (розраховані з урахуванням індексів інфляції 100,6% х 101,3% х 101,6% = 103,538%); 3% річних від простроченої суми становлять 128,43 грн (розраховані за період з 15.12.2021 до 23.02.2022 від суми заборгованості 22007,88 грн). Таким чином, унаслідок невиконання відповідачкою зобов`язань за вказаним кредитним договором у неї виникла заборгованість перед Товариством у сумі 35174,56 грн. Отже, суд встановив, що між первісним кредитором та відповідачкою виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останньою зобов`язань за укладеним нею кредитним договором, право вимоги за яким було правомірно відступлено позивачу. Вказані правовідносини регулюються\~Цивільним кодексом України\~(далі -\~ЦК України),\~Законом України «Про споживче кредитування»\~(далі - Закон про споживче кредитування) станом на дату виникнення спірних правовідносин. Згідно зі\~ст. 627 ЦК України\~та відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1\~ст. 628 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або\~законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1\~ст. 527 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1\~ст. 530 ЦК України). Частиною першою\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до\~ст. 599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності зі\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1\~ст. 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 цього Кодексу. Частинами 1, 2\~ст. 625 ЦК України\~встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 за змістом ст.\~552, ч. 2 ст.\~625 ЦК України\~інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Судом встановлено, що Товариство правомірно нарахувало інфляційні втрати та 3% річних за період з 15.12.2021 року по 23.02.2022 року. Пунктом 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог\~ст. 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі\~ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Судом встановлено, що право вимоги за кредитним договором було правомірно відступлено позивачу на підставі Договору факторингу № 15/12/21 від 15 грудня 2021 року. Таким чином, ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право належного кредитора до відповідачки за кредитним договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1\~ст. 629 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. ч. 1, 2\~ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 89 ЦПК України). Оцінюючи докази, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов таких висновків. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачка уклала із Первісним кредитором кредитний договір, який був підписаний відповідачкою власноручно. Відповідачка отримала кредитні кошти у сумі 24800 грн та користувалася ними, що підтверджується випискою по її особовому рахунку, яка міститься у матеріалах справи. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, відповідає умовам кредитного договору та не спростований відповідачкою. Розрахунок інфляційних втрат та 3% річних відповідає вимогам\~ст. 625 ЦК України. Зважаючи на оформлений у встановленому порядку кредитний договір, позивач має право вимагати від позичальниці повернення кредиту та процентів за користування кредитом. Щодо позовних вимог про стягнення комісії за користування кредитом слід зазначити, з кредитного договору № 22033000121500 від 15.04.2019 вбачається, що пунктом 1.2 передбачена щомісячна комісія за обслуговування кредиту 4,7 % від суми кредиту. Разом з тим, 10 червня 2017 року набув чинності\~Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у\~Законі України «Про захист прав споживачів»\~текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з набуття чинності\~Закону України «Про споживче кредитування»\~залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої\~статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже,\~Закон України «Про споживче кредитування»\~передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті та частини другої\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49\~затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж\~постановою\~визнано такою, що втратила чинність,\~постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог\~Закону України «Про споживче кредитування»\~та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування»\~розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»\~після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої статті 11 Закону України Про захист прав споживачів (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. Відповідно до частини восьмої\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України Про банки і банківську діяльність відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011\~у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті\~1, статті\~11, частини восьмої статті\~18, частини третьої статті\~22 Закону України «Про захист прав споживачів»\~у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~(справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті\~1, статті\~11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених\~постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168\~(у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору 28.01.2022 року), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Таким чином, враховуючи викладене, відсутні підстави стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача комісії за обслуговування кредиту у розмірі 9324,8 грн. \~ \~ \~ \~На підставі частини п`ятої статті 216 ЦК України суд вважає за потрібне застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину. \~ \~ \~ \~Визначаючи розмір заборгованості, має бути здійснений перерахунок заборгованості позичальника за кредитним договором з огляду на нікчемність пунктів договору щодо сплати комісії за користування договором, що забезпечує захист інтересу відповідачки у правовій визначеності. \~ \~ \~ \~Відповідно до розрахунку заборгованості відповідачкою було сплачено оплату за обслуговування за користування кредитом за весь час кредитування в сумі 1165 грн, у зв`язку з чим суд вважає, що дані сплачені кошти підлягають зарахуванню в суму погашених відсотків за користування кредитом, у зв`язку з чим заборгованість за відсотками складатиме 1769,75 грн. Таким чином суд вважає, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 24684,76 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 22007,88 грн, заборгованість за відсотками в розмірі 1769,75 грн, 778,7 грн інфляційні втрати та 128,43 грн 3% річних. З огляду на вимоги ч.1\~ст.141 ЦПК України, виходячи із задоволення позовних вимог на 70,18%, з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1700 грн. Щодо відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено здійснення розподілу судових витрат на підставі поданих сторонами доказів. Окрім того, відповідно до ч.ч. 1-3\~ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно\~з ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Стороною позивача до матеріалів справи додано Договір про надання правової допомоги № 43453613 від 02.01.2025, укладений між Товариством та адвокатом Кеню Д.В., додаткову угоду №22033000121500 до договору №43453613 про надання правової допомоги від 02.01.2025 від 15.08.2025, детальний опис робіт виконаних адвокатом Кеню Д.В., акт 22033000121500 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 15.08.2025, ордер про надання правничої допомоги адвокатом Кеню Д.В. Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (постанови Верховного суду у справах №923/560/17, №329/766/18, №178/1522/18). Отже, суд приходить до висновку, що у зв`язку з частковим задоволенням позову на 70,18% від заявлених вимог, необхідно стягнути із відповідачки на користь позивача 2105 грн документально підтверджених витрат на професійну правничу допомогу,

Outcome: partial