Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

09.10.2025 [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, яку мотивував тим, що між його батьками [PERSON] та [PERSON] 21 червня 1980 року у смт. Поляна Свалявського району Закарпатської області було укладено шлюб і після укладення шлюбу присвоєно прізвища: чоловікові [PERSON] та дружині [PERSON] . [INFO] народився заявник і свідоцтво про народження було оформлене на російській мові на ім`я « [PERSON] ». Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 07 жовтня 1996 року квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на праві приватної спільної сумісної власності належить моїм батькам [PERSON] , [PERSON] та заявнику - [PERSON] , проте під час видачі вищезазначеного свідоцтва було зроблено помилки в прізвищах власників: замість правильного [PERSON] записано « [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ». Зазначена невідповідність унеможливлює оформлення спадщини, яка відкрилась після смерті батька заявника [PERSON] , який помер [INFO] . Із урахуванням наведеного, заявник просить суд встановити факт, що має для нього юридичне значення- факт належності правовстановлюючого документа, а саме те, що Свідоцтво про право власності на житло, видане 07.10.1996 року Воловецькою селищною радою народних депутатів на ім`я « [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] » дійсно належить [PERSON] , померлому [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , мешканцям [ADDRESS] . Заявник у судове засідання не з`явився, надав письмове клопотання про слухання справи за її відсутності, заяву підтримує та просить таку задовольнити. Представник заінтересованої особи Воловецької державної нотаріальної контори- державний нотаріус Дідренцел В.Т. у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, щодо задоволення заяви не заперечує. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (частина третя статті 124 Конституції України). Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу. Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України). Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України). Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України однією з категорій справ окремого провадження є справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.10.2024 року справа № 148/524/23провадження № 61-12982св23, від 21.02.2024 справа №369/8687/22. Пунктом 12 Постанови пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" передбачено, що суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 21.06.1980 року, [PERSON] та [PERSON] 21 червня 1980 року у смт. Поляна Свалявського району Закарпатської області уклали шлюб і після укладення шлюбу їм присвоєно прізвища: чоловікові [PERSON] , дружині [PERSON] . Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 02 червня 1981 року відділом ЗАГСу Воловецького райвиконкому Закарпатської області, заявник народився [INFO] і свідоцтво про народження було оформлене на російській мові на ім`я « [PERSON] ». Батьки зазначені також на російській мові " [PERSON] " та " [PERSON] " відповідно. Відповідно до копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.05.2022, [PERSON] помер [INFO] , і після його смерті відкрилась спадщина на належне йому на праві приватної власності майно, в тому числі й на частку квартири за адресою: [ADDRESS] , однак через розбіжності у прізвищах власників у Свідоцтві про право власності на житло від 07 жовтня 1996 року, виданому Воловецькою селищною радою народних депутатів, а саме: « [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] », заявник не може оформити спадщину у встановленому законом порядку. Той факт, що Свідоцтво про право власності на житло, видане 07.10.1996 року Воловецькою селищною радою народних депутатів, на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] », дійсно належить [PERSON] , померлому [INFO] , [PERSON] та [PERSON] , підтверджується вищезазначеними письмовими доказами, які є достовірними, допустимими та належними. Перевіривши обґрунтованість вимог заявника, встановивши обставини справи та правовідносини, які з них випливають, а також норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, оцінивши кожен доказ окремо на предмет його достовірності, допустимості та належності, а також всі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає доведеним факт належності правовстановлюючого документа- Свідоцтва про право власності на житло, видане 07.10.1996 року Воловецькою селищною радою народних депутатів, саме [PERSON] , померлому [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , мешканцям [ADDRESS] . На переконання суду, вказані розбіжності у написанні їх прізвищ викликані різним перекладом з російської мови на українську і навпаки, у зв`язку з чим суд погоджується із слушністю доводів поданої в порядку окремого провадження заяви. При ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються (ч. 7 ст. 294 ЦПК України). Таким чином, заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає задоволенню.

Outcome: approved