Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

У жовтні 2025 року [PERSON] звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області із заявою, у якій просить встановити факт народження дитини жіночої статі [PERSON] , [INFO] , місце народження - м. Сімферополь, Автономної Республіки Крим. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що громадянка України [PERSON] перебуває у шлюбі із громадянином України [PERSON] . Від цього шлюбу у них [INFO] народилася дитина - [PERSON] , про що Відділ реєстрації народження м. Сімферополь Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим 26.09.2029 склав актовий запис №990 та видав свідоцтво про народження. Заявниці у подальшому стало відомо, що свідоцтво про народження дитини не є законним та не створює правових наслідків на території України, відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян на правовий режим на тимчасово окупованій території» та Постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями». Заявниця зазначає, що оригінал медичних документів про народження дитини вона подала до відділу ДРАЦС м. Сімферополь АР Крим та на підставі нього їй видане свідоцтво про народження дитини. Тому відсутні підстави для державної реєстрації народження у відділі ДРАЦС на території України. Крім того, повідомляє, що встановлення цього факту надасть їй можливість отримати в компетентному державному органі України легітимне свідоцтво про народження дитини. Вказане стало підставою для звернення до суду з цією заявою. Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 29 жовтня 2025 року відкрив провадження у справі та призначив її до судового розгляду у порядку окремого провадження на 03.11.2025. Учасникам справи надіслано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, якою заінтересованій особі запропоновано подати письмові пояснення щодо заяви з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються. Заявник у судове засідання не з`явилась, про місце, день і час судового розгляду повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяву про відкладення розгляду справи не подала. Представник заявника - адвокат Дугіна М.О. у судове засідання не з`явилась, про місце, день і час судового розгляду повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи без її участі та без участі заявника. Представник заінтересованої особи Фастівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, за змістом якої не заперечує проти задоволення заяви та просить розглядати справу за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини суд встановив таке. Відповідно до відомостей паспорта громадянина України, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до відомостей паспорта громадянина України, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Орлинівською сільською радою Балаклавського району м. Севастополя АР Крим, 02 вересня 2009 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрував шлюб з [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 23. Від цього шлюбу вони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , місце народження - м. Сімферополь, Республіка Крим російської федерації. Вказана обставина підтверджується відомостями свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26.09.2024 Відділом реєстрації народження м. Сімферополь Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим. Відповідно до відомостей медичного свідоцтва про народження № 1614, виданого 11.09.2014 пологовим будинком №1 м. Сімферополь АР Крим, [PERSON] [INFO] о 9.05 годині народила дівчинку вагою 3500,00 грамів. Нормативно-правове обґрунтування. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.. Справи про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду (ч. 2 ст. 317 ЦПК України). Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Згідно з ч. 2-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акту цивільного стану. Документи, які видані органом, що створений на тимчасово окупованій території у порядку, непередбаченому законами України, відповідно до ч. 3 ст. 9 «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», є недійсними і не створюють правових наслідків. Відповідно до частин першої, другої статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків або за заявою, поданою в електронній формі. Підставою для здійснення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження (стаття 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»). Згідно із абзацом сто двадцять шостим пункту 8 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940 (далі - Правила № 52/5), державну реєстрацію народження на підставі рішення суду про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України проводить відділ державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення суду в день надходження такого рішення в паперовій формі або будь-який відділ державної реєстрації актів цивільного стану за зверненням заявника в день отримання рішення суду у спосіб, передбачений абзацами п`ятим, шостим пункту 3 глави 1 розділу II цих Правил. Згідно з підпунктом «в» пункту 12 глави 1 розділу III Правил № 52/5, у разі встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України підставою для внесення відомостей про батьків дитини є відповідне рішення суду, яким встановлені такі дані. Частинами 3-4 ст. 49 ЦК України визначено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Висновки суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків. Частинами другою, третьою статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи в умовах воєнного чи надзвичайного стану та на тимчасово окупованих територіях» розширено перелік територій, щодо яких поширюється дія статті 317 ЦПК. На сьогодні до них належать території, на яких введено воєнний чи надзвичайний стан, або тимчасово окуповані території України, визначені такими відповідно до законодавства. Президент України Указом «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022 увів в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжений і який триває на час розгляду цієї справи. З огляду на це спрощений порядок розповсюджується на встановлення юридичних фактів, що відбулись на всій території України (як мінімум до закінчення воєнного стану), але в основному такий спосіб стосується зони воєнних дій та тимчасово окупованих територій, оскільки на таких територіях не функціонують відповідні органи державної влади, які можуть зафіксувати факт смерті. Верховний Суд у постанові від 15.05.2025 у справі № 201/8142/24 виклав висновки щодо застосування відповідних норм права, які, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Суд враховує, що держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави. Визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо смерті людини, з метою захисту прав громадян України ніяким чином не легітимізує таку владу. Розгляд державними органами таких документів не означає автоматичного визнання окупаційної влади. Наведені положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» дають підстави для висновку про те, що документи, видані на тимчасово окупованій території України незаконними органами та їх посадовими чи службовими особами, є недійсними і не створюють правових наслідків, за винятком документів, що підтверджують, зокрема факт народження. Водночас Закон України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правила № 52/5 не містять спеціальної норми права щодо порядку державної реєстрації народження на тимчасово окупованій території України відповідними органами державної реєстрації актів цивільного стану без рішення суду про встановлення такого факту, що унеможливлює встановлення факту народження та здійснення державної реєстрації народження у позасудовому порядку. Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Питання про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави-члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». У практиці Європейського суду з прав людини (далі ? ЄСПЛ) розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] є далеким від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Отже, суд може застосувати названі загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум «реєстрація народжень, смертей і шлюбів», виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України). З огляду на це, документи, видані органами та установами (зокрема, закладами реєстрації актів цивільного стану), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 315 ЦПК України. При цьому суд наголошує, що визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті, зокрема щодо народження дитини, з метою захисту прав громадян України, не легітимізує таку владу та не надає автоматичної дійсності таким актам. Такі дії зумовлені тим, що держава має вживати заходів щодо ефективного захисту прав громадян на своїй території, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої держави. При наданні оцінки, зокрема, свідоцтву про народження дитини, довідці медичного характеру, як доказам суд враховує, що хоча такі документи не є юридично дійсними, але вони можуть підтверджувати, що певна установа, яка не діє відповідно до українського законодавства, але de facto існує на тимчасово окупованій території, зафіксувала факт народження дитини. Правова оцінка документам, поданим заявником на підтвердження факту народження на тимчасово окупованій території України, зокрема документам, виданим органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території України, надається судом цивільної юрисдикції в сукупності з іншими доказами під час розгляду заяви про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України в порядку статті 317 ЦПК України, а не органами державної реєстрації актів цивільного стану. Саме рішення суду про встановлення такого факту є підставою для державної реєстрації народження та для внесення відомостей про батьків дитини відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення суду (висновок Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі № 759/7001/22). Подібні висновки щодо застосування норм матеріального права викладено у постановах Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі № 169/410/23 та від 24 квітня 2024 року у справі № 761/13911/23. У справі, що розглядається, суд установив, що заявниця [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Орлинівською сільською радою Балаклавського району м. Севастополя АР Крим (актовий запис № 23). Від цього шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Вказана обставина підтверджується відомостями свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26.09.2024 Відділом реєстрації народження м. Сімферополь Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим. Відповідно до відомостей медичного свідоцтва про народження № 1614, виданого 11.09.2014 пологовим будинком №1 м. Сімферополь АР Крим, [PERSON] [INFO] о 9.05 годині народила дівчинку вагою 3500,00 грамів. Із 20.02.2014 Автономна Республіка Крим є тимчасово окупованою територією. Факт народження дитини заявниці підтверджується свідоцтвом про народження та медичним свідоцтвом про народження, що видані органами/установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, які створені та функціонують нелегітимно (окупаційною владою). Встановлення факту народження дитини має для заявниці юридичне значення, оскільки необхідне для реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану України факту її народження та видачі свідоцтва про народження. Отже, цей факт породжує для заявниці юридичні наслідки, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Заявниця позбавлена можливості в інший спосіб встановити та довести факт народження своєї дитини, оскільки чинне законодавство не передбачає інший порядок його встановлення; заявниця не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Виходячи із встановлених у справі фактичних обставин, надавши правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд дійшов висновку про те, заявниця довела факт народження її дитини. Докази, які б свідчили про зворотнє, у матеріалах справи відсутні. У суду немає підстав ставити під сумнів істинність факту, про встановлення якого заявниця просить суд. З урахуванням вказаного, а також того, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази, які підтверджують наведені у заяві обставини, суд вважає наявними правові підстави для задоволення цієї заяви. Відповідно до вимог п. 8 ч. 1ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Оскільки заявник звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з цією заявою відповідно до вимог закону, судові витрати в цій справі слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: approved