Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

02.10.2025 [PERSON] через представника, адвоката Галамая А.В., з використанням системи «Електронний суд» звернулася з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, що визначений рішенням Смілянського міськрайонного суду від 05.05.2009 та з урахуванням змінених позовних вимог, просила стягнути із останнього аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі, в розмірі 12000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дочку [PERSON] , 2008 року народження, яка на даний час перебуває на утриманні матері. Дитина закінчила середню школу та вступила до вищого навчального закладу, на контрактну форму навчання. Аліментів, стягнутих рішенням Смілянського міськрайонного суду від 05.05.2009 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника, що на даний час стягуються в примусовому порядку та становлять близько 3000,00 грн щомісячно, не достатньо для задоволення базових потреб доньки. З часу стягнення аліментів значно зросли щомісячні витрати на задоволення базових потреб дитини, а у зв`язку із зарахуванням доньки на перший курс денної форми навчання для здобуття вищої освіти, за контрактом, виникли значні витрати, пов`язані із навчанням. Відповідач офіційно не працевлаштований, хоча є здоровим та працездатним, добровільно сплачувати аліменти у більшому розмірі відмовляється. З урахуванням рівності прав та обов`язків обох батьків у матеріальних витратах на дитину, просить змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати із відповідача аліменти в твердій грошовій сумі, в розмірі 12000,00 грн щомісячно. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14.10.2025 відкрите провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, призначене судове засідання для розгляду справи по суті, сторонам встановлений строк для подання письмових заяв по суті справи. 24.10.2025 відповідач звернувся до суду із письмовим відзивом, за змістом якого проти задоволення позову заперечує з тих підстав, що позовні вимоги обґрунтовуються виключно збільшенням фактичних витрат на дитину у зв`язку зі збільшенням її віку та спричиненим цим зростанням її потреб. В той же час законодавством передбачений механізм, що надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України, навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому за мінімальний\~ гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення. Законодавством передбачено, що підставами зміни розміру аліментів можуть бути зміна матеріального та сімейного стану платника чи одержувача аліментів, однак докази відповідних обставин позивачем не надані. Оскільки відповідач не працевлаштований, перебуває в повторному шлюбі, в якому народилися дві малолітніх доньки, які проживають із ним та перебувають на його утриманні, заборгованість зі сплати аліментів у [PERSON] відсутня, сплачувати аліменти в більшому розмірі він не має можливості. В судове засідання позивачка не прибула, про дату та час повідомлена належним чином, із заявами про відкладення судового засідання чи проведення судового розгляду без її присутності не зверталася. Під час судового розгляду була представлена представником, який брав участь в судовому засіданні дистанційно. Відповідач в судове засідання не прибув, про дату та час повідомлений належним чином, із заявами про відкладення судового засідання не звертався, однак письмовий відзив містить клопотання відповідача про проведення судового розгляду без його участі. Представник позивача, адвокат Галамай А.В. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що розірваний 19.10.2009, розірвання шлюбу зареєстроване 19.10.2009 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Ковельському району Ковельського міськрайонного управління юстиції\~ Волинської області, про що складений актовий запис №73, що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] . Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , що видане повторно 15.08.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Ковельському району Ковельського міськрайонного управління юстиції\~ Волинської області, актовий запис №588 від 04.08.2008. Дитина знаходиться на утриманні позивачки, що вказано в позовній заяві, підтверджується витягами із реєстру територіальної громади про зареєстроване місце проживання позивачки [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] , відповідно до яких останні зареєстровані за адресою [ADDRESS] та не було спростовано відповідачем. Рішенням Смілянського міськрайонного суду від 05.05.2009 в справі №2-1212/2009 рік стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 14.04.2009 і до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] є здобувачем вищої освіти в Національній академії Служби безпеки України, за денною формою навчання на контрактній основі, що підтверджується договором №546 від 30.08.2025 про навчання в Національній академії Служби безпеки України та договором №546/1 від 30.08.2025 про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців у Національній академії Служби безпеки України. За останнім, вартість освітньої послуги за весь строк навчання складає 200400,00 грн, що становить 50100,00 грн за навчальний рік, плата вноситься кожного семестру. Внесення плати за перший навчальний семестр підтверджується платіжною інструкцією від 19.08.2025. [PERSON] здобула повну загальну середню освіту в Смілянській спеціалізованій школі №12, що підтверджується свідоцтвом із відзнакою, є переможцем та призером численних всеукраїнських конкурсів науково-дослідницьких робіт, що підтверджується дипломами та грамотами. Відповідач [PERSON] з 17.09.2013 перебуває в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Скулинською сільською радою Ковельсткого району Волинської області, актовий запис №7 від 14.09.2013. Від шлюбу останні мають двох малолітніх дітей доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, а також копіями актових записів. Сім`я в складі названих вище чотирьох осіб зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] звільнений із роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України 26.03.2007, що вбачається із копії трудової книжки останнього, однак із наданого відповідачем фрагменту не вбачається, що вказаний запис є останнім. За повідомленням Ковельського відділу Державної виконавчої служби у Ковельському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, станом на 30.05.2025 у [PERSON] відсутня заборгованість зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання їх дочки [PERSON] у виконавчому провадженні №13239197. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов`язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров`я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до ст. 9 Конституції України діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною другою статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Таким чином, Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. При цьому суд зауважує, що за обставинами даної справи, інформації про дохід платника аліментів, наявність в нього витрат, що такий дохід перевищують, сторонами не надано, однак останній в свою чергу, не наводить жодних обставин, що б вказували на неможливість працевлаштування, наявність обмежень за станом здоров`я або ж власну непрацездатність. Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося її матеріальне становище, сімейний стан чи стан її здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів (постанова Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року в справі №759/22898/20 (провадження № 61-7913 св 22), постанова Верховного Суду від 24 травня 2023 року в справі №372/3260/20 (провадження № 61-8523св22). СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Позовні вимоги в даній справі стосуються як зміни способу стягнення аліментів, так і їх розміру, оскільки щомісячна сума аліментів, заявлена до стягнення, істотно перевищує як мінімальний, так і рекомендований розмір аліментів для дитини відповідного віку. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі"). Указана позиція неодноразово підтримана Верховним Судом у постановах від 30 червня 2020 року у справі №343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі №545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі №752/26176/18, провадження № 61-16697св21. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За доводами позивача, що не заперечувалися відповідачем [PERSON] , стягнута із останнього сума аліментів перераховується його дочці на банківський рахунок безпосередньо. Позовна заява містить розрахунок щомісячних витрат на задоволення базових потреб неповнолітньої дитини, за доводами позову такі становлять близько 15000,00 грн, а витрати [PERSON] за період із вересня 2023 до вересня 2025 року перевищують 650000,00 грн, що в середньому складає близько 26000,00 грн щомісяця. Наведені відомості про витрати дитини самі по собі не можуть однозначно вказувати, що суми аліментів, що сплачуються батьком, недостатньо для задоволення її базових потреб, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що позивачем надано фрагмент про рух коштів саме за тим рахунком, на який сплачуються аліменти, крім того, не виключено, що наявні на ньому кошти в будь-якій частині надані дитині за рахунок матері або ж походять із інших джерел. При цьому з наданих судові письмових матеріалів вбачається, що суттєво виросли потреби дитини у матеріальному забезпеченні у зв`язку зі вступом на навчання до вищого навчального закладу, де [PERSON] здобуває освіту на платній основі. Водночас, у постанові від 04.12.2019 у справі №320/383/19 Верховний Суд виснував, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами. Відтак витрати, понесені на оплату навчання, доведені в даній справі належними та допустимими доказами, за своєю суттю є додатковими витратами, такі є окремим предметом правового регулювання, стягуються на підставі інших норм сімейного законодавства, ніж аліменти, тому в даному випадку не свідчать про існування обставин, що є підставою для збільшення розміру аліментів.\~ Суд звертає увагу на те, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України (постанова Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі №632/580/17, провадження № 61-51сво18). У зв`язку із цим доводи відповідача про те, що позовні вимоги стосуються збільшення розміру аліментів через зростання мінімального гарантованого розміру аліментів, визначеного сімейним законодавством, є безпідставними. Законом України від 03 липня 2018 року №2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення (постанови ВС від 20 червня 2019 року у справі №632/580/17, від 15.10.2025 в справі №686/28590/23). Крім того, суд відкидає доводи відповідача про те, що наявність на його утриманні двох малолітніх дітей від наступного шлюбу виключає можливість сплати ним аліментів у більшому розмірі, ніж стягується на даний час, оскільки наявність дітей від іншого шлюбу сама по собі не є підставою для зменшення мінімально гарантованого розміру аліментів на одну дитину, який встановлений частиною другою статті 182 СК України (постанова ВС від 19.02.2025 в справі №367/10126/19) а також хоча і є обставиною, пов`язаною зі зміною його сімейного стану та враховується при визначенні розміру аліментів відповідно до імперативної вказівки ст. 182 СК України, однак не свідчить з необхідністю про зміну матеріального стану платника аліментів. Відповідно до позиції, сформульованої в постанові ВС від 15.10.2025 в справі №686/28590/23, у статті 192 СК України перелічені обставини, які враховуються для збільшення розміру аліментів. Такі обставини є оціночними. Тобто в кожному конкретному випадку суд, з урахуванням судового розсуду, повинен навести, які саме обставини змінилися, і чому визначений розмір є необхідним і достатнім. Завдання розсуду полягає в тому, щоб знайти справедливу рівновагу між інтересами дитини та можливостями платника; конструкція «необхідний і достатній розмір аліментів» охоплює не лише фізичне утримання, а й забезпечення соціального та інтелектуального розвитку дитини, виходячи з рівня життя, який вона мала б за спільного проживання батьків. Застосовуючи такий підхід в даній справі суд вважає, що стороною позивача належними та допустимими доказами доведено збільшення своїх витрат на утримання дитини і це не спростовується доводами, наявними в письмовому відзиві. Сума аліментів, що стягуються із відповідача, є очевидно недостатньою для дитини віком 17 років, із урахуванням базових потреб дитини відповідного віку, навіть із урахуванням можливості надання грошового утримання з боку матері. Наведені обставини щодо збільшення витрат на базові потреби дитини через її зростання, зумовлюють погіршення матеріального стану одержувача аліментів, відтак зменшують можливості матері, яка утримує дитину, забезпечувати матеріальні потреби останньої належним чином. При цьому право на визначення способу стягнення аліментів належить виключно стягувачеві. Однак заявлена до стягнення сума аліментів є надмірною, враховуючи, що сторонами не надано жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідач працевлаштований, має змогу сплачувати аліменти у заявленому в позові розмірі або ж його матеріальний стан з часу присудження аліментів суттєво покращився. Отже позов слід задовольнити частково, змінивши спосіб стягнення із [PERSON] аліментів зі стягнення в частці від розміру його доходів на стягнення у твердій грошовій сумі, визначивши таку в розмірі 5000,00 грн щомісячно. Вказаний розмір аліментів суд вважає необхідним та достатнім для забезпечення належного розвитку дитини із урахуванням її базових потреб у відповідному віці та можливості отримання частини утримання за рахунок матері. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено судове рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Відтак, враховуючи, що позивач при зверненні до суду з даною позовною заявою, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору та приймаючи до уваги, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, суд вважає за необхідне, з урахуванням вимог ч. 1, 6 ст. 141, п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 504,70 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст. 110, 112, 180, 181, 182 СК України,

Outcome: partial