Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

18.12.2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Орган опіки та піклування Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області, про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . 15.01.2025 року надійшла відповідь щодо реєстрації місця проживання відповідача. Ухвалою від 16.01.2025 року відкрито провадження у справі та зазначено про необхідність Органу опіки та піклування Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітньої доньки. 11.03.2025 року від представника Органу опіки та піклування Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області надійшов лист з повідомленням про неможливість виконати ухвалу суду від 16.01.2025 року, так як ані відповідач ані її донька не проживають за адресою реєстрації. Законом України від 26 лютого 2025 року №4273-ІХ Красноокнянський районний суд Одеської області перейменовано на Окнянський районний суд Одеської області (відомості в ЄР від 05.05.2025 року). 22.05.2025 року від позивача [PERSON] , надійшло клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Орган опіки та піклування Київської районної державної адміністрації Одеської міської ради, так як його донька постійно проживає разом з ним у [ADDRESS] . Ухвалою суду від 05.06.2025 року залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Орган опіки та піклування Київської районної державної адміністрації Одеської міської ради. 16.09.2025 року від позивача надійшла заява про долучення висновку з додатками до матеріалів справ. Ухвалою від 16.09.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач обґрунтував свої вимоги тим, що 09.11.2007 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Підчас шлюбу у сторін відносини поступово погіршувались, а з квітня 2018 року шлюб фактично припинив існування, та обидві доньки проживали з матір`ю, позивач продовжував їх матеріально утримувати, цікавився їхнім життям, увесь свій вільний час присвячував їм. У січні 2020 року, під час чергової зустрічі з донькою [PERSON] у нас відбулась розмова, під час якої донька повідомила, що співмешканець, який проживає з її матір`ю, вчиняє по відношенню до неї (доньки) протиправні дії. Після почутого від доньки, позивач звернувся до СВ Київського ВП м. Одеси ГУНП України в Одеській області з відповідною заявою. 28.02.2020 року заяву було внесено до ЄРДР за №12020160480000644. Під час розслідування кримінальної справи, була допитана донька, яка все повідомила слідчому. 30.09.2020 року слідчим СВ Київського ВП м. Одеси ГУНП України в Одеській області було винесено постанову про закриття кримінального провадження. Не дивлячись на всі обставини справи, її мати-відповідачка не повірила доньці, кричала на неї, ображала та принижувала її через те, що вона все розповіла позивачу та поліції щодо дій співмешканця матері. Після чого, позивач забрав доньку жити до себе, на що вона дуже зраділа, оскільки й сама не бажала повертатися до дому, до тих пір, допоки там проживає її відчим. Відповідачка цьому не перешкоджала, навіть більше того, була рада, що донька [PERSON] не буде з нею більше жити. 02 червня 2020 року рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області, шлюб між нами з відповідачкою було розірвано. Після розірвання шлюбу, [PERSON] залишилась проживати з позивачем, а [PERSON] з відповідачкою [PERSON] . У позивача з донькою [PERSON] дуже дружні та довірливі відносини, а її мати абсолютно перестала цікавитися життям, вподобаннями, мріями доньки. Жодної турботи відносно доньки вона не проявляла і не проявляє дотепер Її матеріальним утриманням не займається. Не знає, що їсть, одягає, взуває дитина; як вона вчиться, чи є в неї друзі. За весь час проживання доньки позивачем мати жодного разу не приїздила до неї. Тривалий час донька просила позивача вирішити питання щодо позбавлення відповідача батьківських прав щодо матері. Після чого, зібравши усі необхідні документи, позивач звернувся вперше до суду з позовною заявою про позбавлення відповідачки батьківських прав відносно доньки [PERSON] , однак судом було прийняте рішення про відмову у задоволені заявлених позовних вимог. Повторно звернутися з даним позовом до суду позивач вирішив, тому що нічого не змінилося. Відповідачка, не змінила своєї поведінки, хоча під час розгляду справи за першим позовом вона переконувала суд, що бажає бачитися з донькою і просила не позбавляти й батьківських прав. Усі ці її слова і запевнення суду у її благих намірах щодо доньки [PERSON] , нібито бажання бачитися з нею і приймати участь у її житті були лише введенням суду в оману, однак по факту відносини доньки та матері не змінилися. У зв`язку з чим позивач був змушений повторно звернутися до суду. Позивач у судовому засіданні 22.10.2025 року наполягав на задоволені позовних вимог та підтвердив всі обставини справи, що зазначені в позові, а також повідомив суд що з часу останнього звернення до суду по теперішній час, нічого не змінилося, відповідач з донькою не спілкується та не цікавиться її життям. Крім того, позивач зазначив, що підтримуючи даний позов діє лише в інтересах дитина та виконує лише її бажання. Більш того, [INFO] [PERSON] вже стане повнолітньою, тому це ніяк не вплине на інші обставини, такі як, наприклад, мобілізація. У судове засідання 30.10.2025 року повідомлений належним чином не з`явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутності до повного завершення (а.с.167). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Орган опіки та піклування Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області у судовому засіданні 22.10.2025 року не заперечувала щодо вимог позивача. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Орган опіки та піклування Київської районної державної адміністрації Одеської міської ради, повідомлена належним чином, до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти задоволення позову (а.с. 165). Відповідач, повідомлена належним чином, відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, за адресою місця реєстрації, адресою проживання, у тому числі телефонограмою, жодного разу у судові засідання, не з`явилася, про поважність причини неявки суд не сповістила, із заявою про відкладення розгляду справи не зверталася, відзив не подала (а.с. 156, 157). Судом встановлені наступні обставини. [INFO] народилася [PERSON] , про що в Книзі реєстрації народжень 10.12.2007 року зроблено відповідний актовий запис за № 13 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Батьком дитини є позивач [PERSON] , а мати відповідачка [PERSON] /а.с. 9/. Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 02.04.2020 року позов [PERSON] до [PERSON] , про розірвання шлюбу задоволено, шлюб розірвано /а.с. 14-16/. Згідно листа №2431/24.24-18 від 18.08.2023 року Подільського ВДРАЦС у Подільському районі Одеської області, [PERSON] , [INFO] змінила прізвище на « [PERSON] », у зв"язку з реєстрацією шлюбу, про складено відповідний актовий запис № 190 від 08.09.2021 року /а.с.30/. Постановою про закриття кримінального провадження від 30.09.2020 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020160480000644 від 28.02.2020 р., закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення /а.с.12-13/ Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 05.04.2024 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області про позбавлення батьківських прав відмовлено. Однак судом було встановлено, що передумовою вказаного спору фактично стали вкрай складні особисті відносини між сторонами, при цьому кожна із сторін, намагаючись вирішувати свої питання (оформлення документів, зняття з реєстрації тощо), маніпулювали дитиною. Разом з тим, суд звертав увагу відповідача [PERSON] на те, що саме вона як мати має здійснювати над зусилля для відновлення емоційного та психологічного контакту з дитиною, а не перекладати такі обов`язки на дитину. Також судом попереджено відповідача про необхідність належного здійснення батьківських обов`язків щодо виховання доньки /а.с. 17-21/. Відповідно до договору оренди квартири від 02.08.2022 року [PERSON] , орендує квартиру в [PERSON] в [ADDRESS] а.с.22/. Як вбачається з характеристики учениці 11-П класу Одеського ліцею № 51 Одеської міської ради Одеської області [PERSON] ,2007 р.н., за місцем їх навчання, зарекомендувала себе позитивно. Батько цікавиться навчанням дитини та відповідально ставиться до її виховання, мати не цікавиться навчанням дитини, не відвідувала ліцей більше п`яти років /а.с.26/. Відповідно до листа Органу опіки та піклування Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області № 13-07/83 від 11.03.2025, відповідач [PERSON] , за місцем реєстрації не проживає. Відсутність відповідачки за місцем реєстрації унеможливлює встановлення причин невиконання нею батьківських обов`язків та підготовки висновку про доцільність позбавлення її батьківських прав /а.с.52/. Згідно висновку №Т-30 о/н від 11.09.2025 року, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, діючи в інтересах дитини, одноголосно вважає доцільним позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] , відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] /а.с. 102-150/. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дітей. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування і першочергова увага повинна приділятися як найкращому забезпеченню інтересів дітей. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Положеннями норм Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно із ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Визначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У судовому засіданні 22.10.2025 року судом заслухана думка неповнолітньої [PERSON] , котра наполягала на позбавленні матері батьківських прав, зазначиши, що між ними вже довгий час втрачено будь-який зв"язок як матері та доньки. Мати взагалі не цікавиться її життя, фактично у 2022 році вигнала її з дому, за те, що вона повідомила батьку адресу, де вони проживали. Вони не спілкуються, матір навіть не вітає її на День народження. Крім того, в судовому засіданні 30.10.2025 року допитана як свідок [PERSON] , яка пояснила що є дружиною брата відповідача - [PERSON] , їй відомо, що матір сама вигнала доньку з дому, щоб остання проживала з батьком. З того часу вона взагалі не цікавиться дитинною та не виконує свої обов`язки, навіть не прийшла на випускний вечір до доньки. Таким чином, суд вважає доведеним, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям на протязі останніх років та не виявила бажання бачити доньку та спілкуватися з нею, не приймає участі у вихованні дитини, самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до останньої, що підтверджується як поясненнями дитини, свідка, так і матеріалами справ. Також суд враховує, при досягненні повноліття особа втрачає правовий статус дитини в розумінні закону, проте сімейні відносини між батьком/матір`ю та сином/дочкою після досягнення дитиною повноліття не припиняються, між ними зберігається правовий зв`язок як батьків та дитини. Це відповідно означає й існування між ними взаємних особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які є чинними впродовж усього життя, а окремі з них навіть після смерті одного з них. Тож і після досягнення дитиною повноліття батьки, які не позбавлені батьківських прав стосовно такої дитини, зберігають певні права та обов`язки відносно неї, які ґрунтуються на факті їх кровного споріднення. Із повноліттям дитини з`являються права батьків на утримання і піклування з боку повнолітніх сина/дочки та виникають відповідні кореспондуючі їм обов`язки. Батьки, не позбавлені батьківських прав, є спадкоємцями за законом своєї дитини. Також суд звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі №459/3411/18 зазначено, що факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. У постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №366/2047/18 зазначено, що суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Слід звернути увагу, що даний позов надійшов до суду ще у грудні 2024 року, разом з тим, незважаючи на чисельні виклики, відповідач жодного разу не прибула до суду, відзив не подала, що також свідчить про відсутність її інтересу до дитини та реальне бажання змінити поведінку. У цій справі Верховний Суд зазначив, що позбавлення відповідача батьківських прав здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав. Таким чином, дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши системно сімейне законодавство та правові висновки Верховного Суду, суд вважає, що наявні підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо доньки, оскільки вона не піклується тривалий час про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, взагалі не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини. Суд вбачає винну поведінку матері в цьому та свідоме нехтування нею своїми обов`язками. Згідно з поясненнями дитини відповідач за останні роки не навідала її, не спілкується з нею, навіть не телефонує на День народження. Докази того, що вона проявляла інтерес до спілкування з дитиною, у матеріалах справи відсутні. Відповідач не вчинила жодних дій для здійснення своїх батьківських прав та обов`язків. Усе вищенаведене свідчить про свідому та винну поведінку [PERSON] в ухиленні від виконання обов`язків щодо виховання доньки. Така поведінка відповідача призвела до того, що був втрачений зв`язок між нею та дитиною, яка після тривалого нехтування нею батьківськими обов`язками, висловила бажання про позбавлення її батьківських прав. Жодних дій на відновлення стосунків з дитиною відповідач не здійснила. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: approved