Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

28.12.2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що проживає з народження, з 23.02.1960 року, за адресою [ADDRESS] . Дане домоволодіння було побудоване її батьком [PERSON] у 1955 році, яке вона отримала у спадок за заповітом батька згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У 2001 році позивач приватизувала земельні ділянки, які знаходяться за цією ж адресою загальною площею 2,2054 га, в тому числі 0,1518 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, про що видано державний акт на право приватної власності на землю від 19.02.2001 року. У 2019 році вона вирішила виготовити технічну документацію та внести відомості до Публічної кадастрової карти щодо належної їй земельної ділянки та дізналася, що її земельна ділянка вже приватизована АТ «Львівська залізниця» як смуга відведення, та відомості вже внесені до Публічної кадастрової карти України. У грудні 2019 року позивач звернулася до регіональної філії «Львівська залізниця» з проханням вилучити земельну ділянку зі смуги відведення залізниці. Комісією було розглянуто звернення та видано акт комісійного обстеження, у якому зазначено, що відмова від права постійного користування земельною ділянкою площею 0,1200 га на території Матеївецької ОТГ с.Семаківці Коломийського району Івано-Франківської області не вплине негативно на виробничу діяльність та подальший перспективний план розвитку залізниці, виконання маневрових операцій та позитивно вплине на фінансування АТ «Укрзалізниця», земельна ділянка не використовується АТ «Укрзалізниця», в зв`язку із розміщенням на ній будівель. У 2021 році позивач звернулася до ТзОВ «Геоземкадсервіс» із заявою про виготовлення технічної документації на належні їй на праві приватної власності земельні ділянки. Технічна документація була надана для погодження меж представникам регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця». Комісією не погоджено межі земельної ділянки, оскільки встановлено, що дана земельна ділянка повністю знаходиться в межах земельної ділянки АТ «Укрзалізниця» та державний реєстратор відмовив у внесенні відомостей до Публічної кадастрової карти відомостей, оскільки її земельні ділянки перетинаються із земельною ділянкою кадастровий номер 2623286400:01:006:0001, яка числиться за філією «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою Серія ЯЯ №125628 від 14.12.2006 року, виданого на підставі розпорядження Івано-Франківської ОДА від 07.12.2006 року №692. Отже, позивачка вказує, що приватизувавши її земельні ділянки у 2006 році РФ «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» порушила її право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном (земельними ділянками, якими вона володіє з 2001 року), тому вона змушена звернутися в суд з даним позовом. Просить суд: - визнати незаконним та скасувати Розпорядження Івано-Франківської ОДА від 07.12.2006 року №692 щодо передачі земельної ділянки у постійне користування АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця», кадастровий номер 2623286400:01:006:0001, - визнати незаконним та скасувати державний акт на право постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер 2623286400:01:006:0001 Серія ЯЯ №125628 від 14.12.2006 року, виданого АТ «Укрзалізниця» на підставі розпорядження Івано-Франківської ОДА від 07.12.2006 року №692, - скасувати державну реєстрацію права постійного користування Серія ЯЯ №125628 від 14.12.2006 року кадастровий номер 2623286400:01:006:0001 зареєстрованого за АТ «Укрзалізниця» на підставі розпорядження Івано-Франківської ОДА від 07.12.2006 року №692, - стягнути з відповідача АТ «Укрзалізниця» на користь позивача понесені нею судові витрати. Рух справи у суді, заяви по суті, аргументи сторін в судовому засіданні Ухвалою Коломийського\~міськрайонного суду\~Івано-Франківської\~області від\~ 13.01.2022 \~року (під головуванням судді П`ятковського В.І.) у\~справі відкрито\~загальне позовне\~провадження та призначено підготовче судове засідання на 02.03.2022 року.\~ 11.02.2022 надійшов відзив на\~позов від\~АТ «Укрзалізниця» (відповідач 1), в якому викладено незгода з позовними вимогами та прохання відмовити в позові. Свою позицію відповідач 1 обґрунтував тим, що згідно «Плана полосы отвода линии Хриплин-Мошин Львовской ж.д.», розробленого, погодженого та затвердженого в 1961 році (далі -План смуги відведення) ширина смуги відведення на ділянці з км 208 пк10 до км 209 пк1 перегону становить від 100 м від осі колії. План смуги відведення є належним доказом землекористування, що відповідає сталій практиці Верховного Суду України, який дійшов правового висновку, що наявність чи відсутність у залізниці документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, який ґрунтується на визначеному законом юридичному факті належності земель до залізничного транспорту. У 1994 році відбулася інвентаризація земель залізниці, після чого рішенням Семаківської сільської ради від 23.08.1994 залізниці передано в постійне користування земельну ділянку площею 46,6585 га. Отриманню державного акту залізниці передувало виготовлення технічної документації із землеустрою по інвентаризації земель, які знаходяться в користування Львівської державної залізниці та виготовлені державного акту на право постійного користування для забезпечення функціонування залізничного транспорту по напрямку Коломия-Завалля на території Семаківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, м.Коломия, 2006 рік. Про надання дозволу залізниці на проведення інвентаризації земельних ділянок було видано розпорядження Коломийської районної державної адміністрації від 22.07.2005 №254. На виконання даного розпорядження було проведено встановлення та узгодження меж землі залізниці на території Семаківської сільської ради та складено Акт. 06.07.2006 р. Семаківською сільською радою було винесено рішення №28-ІІ/2006, яким погоджено матеріали інвентаризації земель Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» з врахуванням зменшення площі на 1,0752 га за рахунок земель громадян, загальною площею 45,2248 га. із вказаної технічної документації вбачається, що зменшення площі та смуги відведення залізниці в місці, де розташована земельна ділянка позивача не відбулося, смуга відведення залишилася на рівні 100 м від осі колії, у відповідності до Плану смуги відведення. 23.10.2006 Коломийською РДА прийнято розпорядження №364 про затвердження матеріалів інвентаризації земель залізниці площею 45,2248 га. Розпорядженням Івано-Франківської облдержадміністрації від 07.12.2006 №692 було затверджено матеріали інвентаризації земель Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» за межами населених пунктів, з метою виготовлення документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками в межах існуючого землекористування. Пунктом 2 підтверджено право постійного користування згідно з Додатком до розпорядження, в якому зазначено, що по Семаківській сільській раді Державному територіально-галузевому об`єднанню «Львівська залізниця» підтверджується право користування земельною ділянкою в розмірі 45,2248 га. На підставі вказаного розпорядження залізницею було виготовлено Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер 2623286400:01:006:0001 площею 45,2248 га Серія ЯЯ №125628 від 14.12.2006 року. Право залізниці на земельну ділянку в межах Семаківської сільської ради, в тому числі і на спірну, виникло задовго до реєстрації права власності на земельну ділянку позивача та не було жодним чином припинено. Відповідач 1 зазначає, що відмови від права користування земельною ділянкою залізниця не надавала. Акт від 24.12.2019 року, на який посилається позивач, не свідчить про факт відмови залізниці від права землекористування. Право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених ст.141 ЗК України. 07.02.2022 надійшов відзив на\~позов від\~Івано-Франківської\~ОДА (відповідач2), в якому викладено незгода з позовними вимогами та прохання відмовити в позові. Свою позицію відповідач 2 обґрунтував тим, що користування АТ «Укрзалізниця» землями смуги відведення лінії Львівської залізниці здійснювалося згідно із «Планом полоси отвода линии Хриплин-Моши Львовской ж.д. Киев,1961 г.». Отже спірна земельна ділянка площею 45,2248 га (кадастровий номер 2623286400:01:006:0001) використовувалася та використовується АТ «Укрзалізниця» як смуга відведення залізниці під залізничним полотном та його облаштуванням, належить до земель залізничного транспорту. Дана земельна ділянка розташована за межами населеного пункту с.Семаківці Коломийського району Івано-Франківської області, а тому саме до повноважень обласної державної адміністрації належало здійснювати розпорядження земельними ділянками державної власності, у межах визначених земельним законодавством. З метою оформлення державного акта на право користування землею в смузі відведення, державним територіально-галузевим об`єднанням «Львівська залізниця» було забезпечено розроблення матеріалів інвентаризації земель, які були подані на затвердження до розпорядника земельних ділянок державної власності Івано-Франківської облдержадміністрації та в подальшому, в межах визначених законом повноважень, з дотриманням вимог чинного законодавства, з метою виготовлення документів, що посвідчують право постійного користування земельною ділянкою Івано-Франківською облдержадміністрацією видано розпорядження від 07.12.2006 №692 «Про затвердження матеріалів інвентаризації земель Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» затверджено матеріали інвентаризації по Коломийському та Снятинському районах. Спірна земельна ділянка площею 45,2248 га кадастровий номер 2623286400:01:006:0001 є однією із земельних ділянок щодо яких видано розпорядження, яке оскаржується. Відтак, наслідки від скасування вказаного розпорядження матимуть вплив також щодо земельних ділянок, які не є предметом даного спору. Відповідач2 вважає, що позивач не навів переконливих аргументів як саме розпорядження суперечить актам законодавства і порушує його цивільні права та інтереси. Вважає, що відсутні правові підстави для скасування розпорядження Івано-Франківської облдержадміністрації ї від 07.12.2006 №692. 02.03.2022 від представника позивача Голіней Л.Д. надійшла відповідь\~на відзив АТ «Укрзалізниця», в якому зазначено, що залізниця вказує на виникнення свого права користування на спірну земельну ділянку у 1961 році, коли був розроблений «План смуги відведення». При цьому залізницею не враховано, що право користування спірною ділянкою виникло у батька позивача раніше, коли він у 1955 році побудував на цій земельній ділянці житловий будинок. Відповідно до чинного на той час законодавства, а саме ст.16 Земельного кодексу Української РСР, надання земельної ділянки, що є в користуванні, іншому землекористувачеві провадиться тільки після вилучення даної земельної ділянки в порядку, передбаченому ст.ст.37-41 цього Кодексу. Особи, які виготовляли та затверджували «План смуги відведення» повинні були встановити наявність на території земельної ділянки будинку позивача, а отже і факт користування нею земельною ділянкою, вилучити дану земельну ділянку із користування, і тільки тоді узаконювати своє право на спірну земельну ділянку. При проведені інвентаризації земель Укрзалізниці комісія мала б встановити наявність інших об`єктів на території земель Укрзалізниці та наявність документів на право власності на спірну земельну ділянку, проте жодних законних дій не вчинено, а вчинене протирічить чинному законодавству. Наполягала за задоволенні позовних вимог. 11.02.2022 надійшов зустрічний позов\~АТ «Укрзалізниця» до [PERSON] , Матеївецької сільської ради об`єднаної територіальної громади про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, визнання незаконним рішення Семаківської сільської ради та витребування земельної ділянки. Зустрічний позов обґрунтовано тим, що за рішенням Семаківської сільської ради від 08.12.2000 року [PERSON] передано у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд земельні ділянки площею 0,1518 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,4751 га. на підставі вказаного рішення [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на землю серія І-ІФ №000347 від 19.02.2001 року. Після отримання первинної позовної заяви АТ «Укрзалізниця» стало відомо, що земельні ділянки [PERSON] повністю входять в смугу відведення залізниці на перегоні Матеївці-Заболотів з км 208 пк10 по км 209 пк1 з правої сторони за ходом кілометрів, при ширині смуги відведення 100 м від осі колії та накладаються на неї площею 0,6269 га. за даним фактом 04.02.2022 було проведено обстеження спірної земельної ділянки та складено Акт обстеження в натурі, яким ці обставини встановлено. Акт підписаний представниками Матеївецької територіальної громади, старостою с.Семаківці та Наливайчук М.Й. Розпорядженням Івано-Франківської облдержадміністрації від 07.12.2006 №692 було затверджено матеріали інвентаризації земель Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» за межами 6населених пунктів, з метою виготовлення документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками в межах існуючого землекористування. Пунктом 2 підтверджено право постійного користування згідно з Додатком до розпорядження, в якому зазначено, що по Семаківській сільській раді Державному територіально-галузевому об`єднанню «Львівська залізниця» підтверджується право користування земельною ділянкою в розмірі 45,2248 га. На підставі вказаного розпорядження залізницею було виготовлено Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер 2623286400:01:006:0001 площею 45,2248 га Серія ЯЯ №125628 від 14.12.2006 року. На даний час право Залізниці на земельну ділянку в межах Семаківської сільської ради є в належний спосіб зареєстроване. Також зазначає, що в 1994 році проводилася поточна інвентаризація земель залізниці за наявними землекористуванням, після чого Рішенням Семаківської сільської ради від 23.08.1994 залізниці передано в постійне користування земельну ділянку площею 46,6585 га. У залізниці також наявний первісний документ землекористування, а саме відповідно до «Плана полосы отвода линии Хриплин-Мошин Львовской ж.д.», розробленого, погодженого та затвердженого в 1961 році (далі -План смуги відведення) ширина смуги відведення на ділянці з км 208 пк10 до км 209 пк1 перегону становить від 100 м від осі колії. План смуги відведення є належним доказом землекористування, що відповідає сталій практиці Верховного Суду України, який дійшов правового висновку, що наявність чи відсутність у залізниці документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, який ґрунтується на визначеному законом юридичному факті належності земель до залізничного транспорту. Отриманню державного акту залізниці передувало виготовлення технічної документації із землеустрою по інвентаризації земель, які знаходяться в користування Львівської державної залізниці та виготовлені державного акту на право постійного користування для забезпечення функціонування залізничного транспорту по напрямку Коломия-Завалля на території Семаківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, м.Коломия, 2006 рік. Про надання дозволу залізниці на проведення інвентаризації земельних ділянок було видано розпорядження Коломийської районної державної адміністрації від 22.07.2005 №254. На виконання даного розпорядження було проведено встановлення та узгодження меж землі залізниці на території Семаківської сільської ради та складено Акт. 06.07.2006 році Семаківською сільською радою було винесено рішення №28-ІІ/2006, яким погоджено матеріали інвентаризації земель Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» з врахуванням зменшення площі на 1,0752 га за рахунок земель громадян, загальною площею 45,2248 га. із вказаної технічної документації вбачається, що зменшення площі та смуги відведення залізниці в місці, де розташована земельна ділянка позивача не відбулося, смуга відведення залишилася на рівні 100 м від осі колії, у відповідності до Плану смуги відведення. 23.10.2006 Коломийською РДА прийнято розпорядження №364 про затвердження матеріалів інвентаризації земель залізниці площею 45,2248 га. Отже, на думку позивача сільській раді було достеменно відомо про межі землекористування залізниці з 1994 року, коли проводилася поточна інвентаризація земель залізниці та погоджувалася радою. Правовий статус залізничного транспорту визначено законом та не може бути змінений в будь-який інший спосіб аніж визначено законодавством. З урахуванням наведеного, позивач вважає, що рішення Семаківської сільської ради від 08.12.2000 р. про надання у власність [PERSON] земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд площею 0,1518 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,4751 га в межах землекористування АТ «Укрзалізниця» є таким, що суперечить чинному законодавству, прийняте з перевищенням повноважень, з порушенням норм земельного законодавства та порушує права Залізниці на користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху, а тому просить визнанню незаконним та скасувати вказане рішення Семаківської сільської ради від 08.12.2000 р. в частині передачі в приватну власність земельних ділянок [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд площею 0,1518 га та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,4751 га, загальною площею 0,6269 га, що в селі Семаківці Коломийського району Івано-Франкіської області та визнанню недійсним виданий на його підставі акт на право на приватної власності на землю серії І-ІФ №000347 від 19.02.2001 на ім`я [PERSON] , та витребувати від [PERSON] на користь АТ «Укрзалізниця» земельні ділянки плщею 0,6269 га, які належать їй на підставі даного Державногот акту. 10.05.2022\~від представника\~позивача Голіней\~Л.Д.\~надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому викладено незгода з позовними вимогами та прохання відмовити в зустрічному позові. Свою позицію обґрунтувала доводами, аналогічними зазначеним в первинній позовній заяві та відповіді на відзив АТ «Укрзалізниця». До зазначеного додала, що АТ «Укрзалізниця» повинна була дізнатися про наявність державного акту на право приватної власності на земельну ділянку у 2001 році, чи пізніше пр. інвентаризації земель у 2006 році, оскільки не могли не знати, що на спірній земельній ділянці наявний житловий будинок [PERSON] .. Вважає, що АТ «Укрзалізниця» пропустила встановлений в ст.257 ЦПК України трирічний строк позовної давності. Ухвалою суду від 04.07.2022 р. підготовче провадження в справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 12.06.2023 року прийнято до спільного розгляду зустрічну позовну заяву АТ «Укрзалізниця» до [PERSON] , Матеєвецької сільської ради об`єднаної територіальної громади про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, визнання незаконним рішення Семаківської сільської ради та витребування земельної ділянки та об`єднано із первинним позовом [PERSON] . Відповідно до розпорядження керівника апарату Коломийського міськрайонного суду від 16.12.2024 №01-11/250/2024, у зв`язку із прийняттям рішення ВРП від 11.12.20247 «Про звільнення [PERSON] з посади судді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, на підставі пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл судових справ. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.12.2024 головуючим суддею для розгляду даної справи визначено суддю Третьякову І.В. Ухвалою суду від 20.12.2024 ( під головуванням судді Третьякової І.В.) цивільну справу за позовом [PERSON] до АТ «Укрзалізниця», Івано-Франківська ОДА, Коломийська РДА, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Матеївецька сільська рада об`єднаної територіальної громади про визнання недійсним державного акту на право постійного користування на земельну ділянку та розпорядження Івано-Франківської ОДА та за зустрічною позовною заявою АТ «Укрзалізниця» до [PERSON] , Матеївецької сільської ради об`єднаної територіальної громади про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, визнання незаконним рішення Семаківської сільської ради та витребування земельної ділянки прийнято до провадження та призначено перше судове засідання у справі на 29.01.2025 р. В судовому\~засіданні позивач за\~первинним позовом\~та відповідач\~за зустрічним\~позовом заявою\~ [PERSON] \~та її\~представник Голіней\~Л.Д. первинний позов підтримали, проти задоволення зустрічного позову заперечували з підстав зазначених в позовній заяві, відповіді на відзив АТ «Укрзалізниця» та у відзиві на зустрічну позовну заяву. Представник первинного\~відповідача та\~позивача за\~ зустрічною\~позовною заявою\~ АТ\~«Укрзалізниця» \~Левчук І.М. заперечував проти задоволення первинного позову та підтримав зустрічний, просив його задовольнити з підстав зазначених в зустрічному позові та відзиві на первинний позов. Представник первинного\~відповідача Івано-Франківська\~ОДА Ігнатенко\~ О.Ю. заперечував проти задоволення первинного позову, просив відмовити в його задоволені з підстав зазначених в відзиві на первинний позов. Представник третьої\~особи за\~первинним позовом\~та відповідач\~за зустрічним\~позовом Матеївеська\~сільська рада\~ОТГ Нагляк\~(Блида)\~М.В. первинний позов [PERSON] підтримала, просила його задовольнити, проти задоволення зустрічного позову АТ «Укрзалізниця» заперечувала, при цьому пояснила, що будинок позивачки за адресою [ADDRESS] побудований у 1955 році, що відображено в погосподарській книзі. На момент складання та затвердження «Плану смуги відведення» у 1961 році та на момент інвентаризації земель залізниці у 1994 році даний будинок вже існував і його власники користувалися земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку. Позивачка приватизувала земельну ділянку та у 2001 році отримала спірний державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, виданого на підставі спірного рішення Семаківської сільської ради від 08.12.2000 року, що відповідає вимогам закону. Як в подальшому було з`ясовано, що земельна ділянка [PERSON] накладається на земельну ділянку залізниці, яка отримала Державний акт про право постійного користування землею у 2006 році. У випадку задоволення зустрічного позову [PERSON] втратить право володіння майном, що є порушенням Конвенції про права і свободи людини. Крім того, в судових дебатах заявила, що АТ «Укрзалізниця» отримуючи Державний акт на право постійного користування землею у 2006 році мала б дізнатися про наявність державного акту про право приватної власності на земельну ділянку [PERSON] , а тому вважає, що АТ «Укрзалізниця» пропустила строк позовної давності, звернувшись з зустрічним позовом тільки у 2022 році. Представник відповідача за первинним позовом Коломийської РДА в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час, день та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. Відзив на позовну заяву не надавав. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що [PERSON] є власницею будинку [ADDRESS] , який вона успадкувала після смерті батька [PERSON] відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 06.04.2000 року посвідчених державним нотаріусом Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори. (т.1 а.с.9,10) З технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] складеного 16.04.1990 року вбачається, що рік будівництва будинку 1955р. (т.1 а.с.12-15). Вказані дані узгоджуються із довідкою Матеївецької сільської ради від 22.11.2021 №150/02-07/42 та даних погосподарської книги Семаківської сільської ради №2 за 1958-1960 роки (т.1 а.с.47,48-51) Відповідно до довідки Матеївецької сільської ради від 22.11.2021 року № 151/02-07/42 за домогосподарством по [ADDRESS] станом на 01.01.2002 року обліковується земельна ділянка площею 0,7437 га (т.1 а.с.52) Відповідно до Рішення Семаківської сільської ради народних депутатів XVІІ сесії третього демократичного скликання від 08.12.2000 року [PERSON] передано у приватну власність земельні ділянки загальною площею 0,7437 га із них для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель 0,1518 га, для ведення особистого підсобного господарства 0,5919 га. (т.1 а.с.22) З технічного звіту про виконані роботи по складанню кадастрового плану земельних ділянок, розміщених в с.Семаківці, що передаються у власність [PERSON] вбачається, що за заявою [PERSON] від 16.02.2001 року на підставі договору від 16.02.2001 року були проведені роботи з інвентаризації земельних ділянок та оформлення акту на право приватної власності на землю (т.1 а.с.16-41) Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії І-ІФ №000347, виданого 19.02.2001 року на підставі рішення Семаківської сільської ради від 08.12.2000 року, [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,7437 га, в межах згідно плану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,1518 га та ведення особистого підсобного господарства площею 0,4751 га та 0,1168 га, які розташовані на території с.Семаківці Семаківської сільської ради. (т.1 а.с.11) Відповідно до квитанцій на прийом податкових платежів [PERSON] сплачено земельний податок за період листопад 2001- липень 2021 роки (т.1 а.с.80-88) Згідно «Плана полосы отвода линии Хриплин-Мошин Львовской ж.д. от км 208+406 до км 222+047 Заболотовський район Станиславской области» (мовою оригіналу), розробленого, погодженого та затвердженого в 1961 році (далі -План смуги відведення) ширина смуги відведення на ділянці з км 208 пк10 до км 209 пк1 перегону становить від 100 м від осі колії. (т.2 а.с.7-9) Згідно акту інвентаризації земель Львівської залізниці в межах Семаківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області від 22.04.1994 році, комісія у складі голови комісії голови Семаківської сільської ради та членів комісії землевпорядника Семаківської сільської ради, представника землекористувача начальника Івано-Франківського відділення Львівської залізниці, провела інвентаризацію земель Львівської залізниці. На плані смуги відведення відсутні позначення наявних житлових будинків в межах 100 м від осі колії (т.3 а.с.164-170) Рішенням Семаківської сільської ради від 23.08.1994 Львівській залізниці «Укрзалізниці» Міністерства транспорту України передано в постійне користування земельну ділянку площею 46,6585 га. в межах Семаківської сільської ради. (т.2 а.с.26) Розпорядженням Коломийської районної державної адміністрації від 22.07.2005 №254 надано дозвіл Львівській державній залізниці на проведення інвентаризації земельних ділянок в смузі відведення на території, зокрема, Семаківської сільської ради (т.1 а.с.193) На виконання даного розпорядження було проведено встановлення та узгодження меж землі залізниці на території Семаківської сільської ради та складено Акт (т.1 а.с.196). З технічної документації із землеустрою по інвентаризації земель, які знаходяться в користуванні Львівської державної залізниці та виготовлені державного акту на право постійного користування для забезпечення функціонування залізничного транспорту по напрямку Коломия-Завалля на території Семаківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, м.Коломия, 2006 рік вбачається, що зменшення площі та смуги відведення залізниці в місці, де розташована земельна ділянка позивача не відбулося, смуга відведення залишилася на рівні 100 м від осі колії, у відповідності до Плану смуги відведення. Рішенням Семаківської сільської ради №28-ІІ/2006від 06.07.2006 р. погоджено матеріали інвентаризації земель Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» розробленні НДЦ ІУПР з врахуванням зменшення площі на 1,0752 га за рахунок земель громадян, загальною площею 45,2248 га. (т.1 а.с.194) Розпорядженням Коломийської РДА №364 від 23.10.2006 затверджено матеріали інвентаризації земель залізниці площею 45,2248 га. (т.1 а.с.192) Розпорядженням Івано-Франківської облдержадміністрації №692 від 07.12.2006 затверджено матеріали інвентаризації земель Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» за межами населених пунктів, з метою виготовлення документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками в межах існуючого землекористування. Підтверджено право постійного користування згідно з Додатком до розпорядження, в якому зазначено, що по Семаківській сільській раді Державному територіально-галузевому об`єднанню «Львівська залізниця» підтверджується право користування земельною ділянкою в розмірі 45,2248 га. (т.1 а.с.182) Відповідно до державного акту на право постійного користування земельною ділянкою Серія ЯЯ №125628 від 14.12.2006 року, виданого на підставі розпорядження Івано-Франківської ОДА №692 від 07.12.2006 року, Державне територіально-галузеве об`єднання «Львівська залізниця» є постійним користувачем земельної ділянки площею 45,2248 га на території Семаківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області з цільовим призначенням землі залізничного транспорту для забезпечення функціонування залізничного транспорту кадастровий номер 2623286400:01:006:0001 (т.1 а.с.181) Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, право постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер 2623286400:01:006:0001 площею 45,2248 га зареєстроване за ПАТ «Українська залізниця» (т.1 а.с.180) З листа [PERSON] на ім`я виконавчого директора регіональної філії «Львівська залізниця» без дати та номера вбачається, що остання зверталася із питанням вилучення земельної ділянки, яка належить [PERSON] зі смуги відведення залізниці, оскільки в смузі відведення залізниці розташоване майно [PERSON] по [ADDRESS] на території Матеївецької сільської ради ОТГ Коломийського району. (т.1 а.с.42) З акту комісійного обстеження земельної ділянки в натурі від 24.12.2019 року затвердженого головою комісії 30.12.2019 року вбачається, що комісією регіональної філії «Львівська залізниця» в складі восьми членів обстежено земельну ділянку кадастровий номер 2623286400:01:006:0001 в с.Семаківці дільниця Коломия-Завалля від км 208-020 м до км 208+060 м права сторона за ходом кілометрів. Та встановлено наявність на даній земельній ділянці житлового будинку та господарські будівлі [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Комісія прийшла до висновку, що відмова від постійного користування земельною ділянкою площею 0,1200 га на території Матеївецької ОТГ с. Семаківці не вплине на негативно на виробничу діяльність та подальший перспективний план розвитку залізниці, виконання маневрових операцій та позитивно вплине на фінансовий стан АТ «Укрзалізниця», так як буде знижена сума земельного податку за рахунок відмови від частини, котра не використовується для потреб залізниці та не використовуватиметься у зв`язку із розташуванням на ній будівель. (т.1 а.с.43) Зі схеми викопіювання дільниці смуги відведення та скріншоту з публічної кадастрової карти, з висновку щодо перевірки електронного документу вбачається розташування будівель на земельній ділянці залізниці кадастровий номер 2623286400:01:006:0001 в с.Семаківці та перетин земельних ділянок належних [PERSON] та залізниці, площа співпадає на 85,9294% (т.1 а.с.44, 45, 76). З технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), за замовленням [PERSON] , складеної ТзОВ «Геоземкадастр» у 2021 році вбачається, що земельна ділянка площею 0,4751 га , що належить [PERSON] , розташована в с.Семаківці, межує з АТ «Укрзалізниця», Матеївецька с/р (польова дорога), [PERSON] та Матеївецька с/р (чагарник) (т.1 а.с.60). В акті погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами від 13.05.2021 року відсутній підпис АТ «Укрзалізниця» (т.1 а.с.61) В поясненні АТ «Укрзалізниця» зазначила, що земельна ділянка [PERSON] розташована на відстані від 14,41 м до 17,54 м від осі головної залізничної колії, тобто повністю знаходиться в межах земельної ділянки АТ «Укрзалізниця» (т.1 а.с.62) Відповідно до рішення №РВ-6800829092021 від 16.09.2021 державним кадастровим реєстратором відділу у Старокостянтинівському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області відмовлено [PERSON] у внесені відомостей до Державного земельного кадастру з підстави розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини ( т.1 а.с.73-78) З акту обстеження земельної ділянки [PERSON] в натурі від 04.02.2022 року вбачається, що комісією, до складу якої входили працівники Коломийської дистанції колії, здійснено обстеження земельної ділянки АТ «Укрзалізниця» регіональної філії «Львівська залізниця» на території Матеївецької територіальної громади Івано-Франківської області за участю [PERSON] , спеціаліста землевпорядника Матеївецької ТГ та старости с.Семаківці. встановлено, що земельна ділянка знаходиться на дільниці Коломия-Завалля, перегін Матєївці-Заболотів з км 208 пк10 по км 209 пк 1 з правої сторони за ходом кілометрів. Межові знаки в натурі відсутні. Відстань від осі головної колії до межі смуги відведення відповідно до плану смуги відчуження Львівської залізниці складає 100 м по всій протяжності напроти земельної ділянки [PERSON] . Відстань від осі головної колії до земельної ділянки [PERSON] згідно державного акту І-ІФ №000347 складає 14,41 м-17,54 м, накладення земельної ділянки [PERSON] на смугу залізниці площею 0,6269, ділянка №2 площею 0,1168 поза смугою відведення залізниці ( т.1 а.с.174) Позиція суду та нормативно-правове обґрунтування Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, вважає, що в задоволенні первинного та зустрічного позовів слід відмовити з таких підстав. Так, згідно з частиною другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої\~статті 15 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа\~у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Статтею 41 Конституції України\~та\~статтею 319 ЦК України\~передбачено, що право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна. Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У частині третій статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав;\~б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків;\~д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно з частиною першою статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Відповідно до пункту «б» частини четвертої статті 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі під державними залізницями, об`єктами державної власності повітряного і трубопровідного транспорту. Згідно з частинами першою, другою статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт» землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до ЗК України та Закону України «Про транспорт». Частиною другою статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт» визначено, що до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про транспорт» землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із ЗК України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об`єктів транспорту. До земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації, захисні та укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту (частина перша статті 23 Закону України «Про транспорт»). Аналогічна правова норма міститься у статті 68 ЗК України. Така правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 24 червня 2015 року у справі №3-305гс15-ц та Верховного Суду, викладеними у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №466/190/14-ц (провадження №61-1366св18). Так, на підтвердження права власності на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] позивач за первинним позовом [PERSON] надала Державний акт на право приватної власності на землю серія І-ІФ №000347 від 19.02.2001 року. На підтвердження права користування земельною ділянкою, розташованою у межах смуги відведення лінії Хриплин-Моши Львівської залізниці від 208 км + 406 м до 222 км + 047 м, АТ «Укрзалізниця» було надано відповідний План смуги відведення, розроблений проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізниці\~у 1961 році, державний акт на право постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер 2623286400:01:006:0001 на території Семаківської сільської ради Серія ЯЯ №125628 від 14.12.2006 року. Нормативно-правовими актами, чинними на момент набуття права на земельні ділянки залізницею у 1961 році, а саме:\~ЗК Української РСР від 25 жовтня 1922 року, «Загальних основ землекористування та землеустрою», затверджених постановою ЦВК СРСР від 1928 року, передбачалось, що землі, які знаходилися фактично у виключному віданні уповноважених органів, рахуються закріпленими за ними та за відсутності їхньої згоди можуть бути вилученими лише у спеціальному порядку. Вимоги щодо виготовлення та отримання державного акта законодавством не передбачалося, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі, відповідно до пунктів 54, 55 «Загальних основ землекористування та землеустрою», затверджених Постановою ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року. За змістом статті 17 Закону України «Про основи містобудування» наявний\~у матеріалах справи План смуги відведення лінії Хриплин-Моши Львівської залізниці\~в адміністративних межах Заболотівського району Станіславської області (нині Коломийський район Івано-Франківської області) від 208 км + 406 м до 222 км + 047 м від 1961 року є містобудівною документацією. Отже, АТ «Укрзалізниця» є належним користувачем зазначеної у плані відведення земельної ділянки з 1961 року, і цей документ є належним доказом підтвердження її права на користування земельною ділянкою, розташованою у межах смуги відведення лінії Хриплин-Моши Львівської залізниці від 208 км + 406 м до 222 км + 047 м, яка відноситься до земель державної власності. Наявність чи відсутність у АТ «Українська залізниця» документів, які засвідчують право на користування земельною ділянкою станом на виготовлення державного акту на право приватної власності на земельну ділянку позивача за первинним позовом (2001 рік), не змінює її правового статусу, який ґрунтується на визначеному законом юридичному факті належності до земель залізничного транспорту. Судом встановлено, що [PERSON] не може реалізувати своє право власності на земельну ділянку та зареєструвати її в Публічній кадастровій карті у зв`язку із накладенням її земельної ділянки на земельну ділянку смугу відведення, що перебуває в користуванні АТ «Укрзалізниця», що порушує її право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. З метою захисту свого права власності позивач [PERSON] просить визнати незаконним та скасувати Розпорядження Івано-Франківської обласної адміністрації про передачу земельної ділянки кадастровий номер 2623286400:01:006:0001 в постійне користування АТ «Укрзалізниці», визнати незаконним та скасувати державний акт на право постійного користування вказаною земельною ділянкою від 14.12.2006 року та скасувати державну реєстрацію права постійного користування за АТ «Укрзалізниця», посилаючись на те, що оспорювані розпорядження та Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою видані з порушенням законодавства без врахування її права власності на земельну ділянку. Суд звертає увагу, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (стаття 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18)). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) звернула увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (частина перша\~статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункти 115, 143 постанови від 14 листопада 2018 року). У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем (пункти 116, 144 постанови від 14 листопада 2018 року). Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі\~статтею 388 ЦК України\~залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя\~статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша-третя\~статті 388 ЦК України). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей\~387\~і\~388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей\~387\~і\~388 ЦК України\~може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 463/3724/18, від 22 червня 2022 року у справі № 450/2348/18, в якій суд касаційної інстанції\~дійшов висновку, що обраний позивачами спосіб захисту є неефективним та не відповідає змісту права, про порушення якого вони заявили. Велика Палата\~Верховного Суду\~ у\~постанові від\~22\~січня 2025\~року у\~справі №\~446/478/19 зазначає, що усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду про неефективність такого способу захисту прав особи, як визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, пункт 9.67; від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21, пункт 8.13; від 12.09.2023 у справі\~№ 910/8413/21, пункт 180; від 11.06.2024 у справі\~\~№\~925/1133/18, пункт 143). \~Крім того, рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване. Цей підхід у судовій практиці також є усталеним [див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2019 у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 15.10.2019 у справі № 911/3749/17 (пункт 6.27), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 35), від 01.02.2020 у справі № 922/614/19 (пункт 52), від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (пункт 83), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109), від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21 (пункт 53)]. Тому під час розгляду справи, в якій на вирішення спору може вплинути оцінка рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування як законного або протиправного (наприклад, у спорі за віндикаційним позовом), не допускається відмова у позові з тих мотивів, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування не визнане судом недійсним, або що таке рішення не оскаржене, відповідна позовна вимога не пред`явлена. Під час розгляду такого спору слід виходити з принципу jura novit curia - «суд знає закони». Тому суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення [постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109), від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21 (пункт 181)]. Отже, у такій категорії спорів позивач може, зокрема, обґрунтовувати свій позов протиправністю рішення органу місцевого самоврядування, відповідно до якого відповідачу було передано частину земельної ділянки, яка накладається на смугу відведення залізниці. Натомість суд має надати оцінку відповідному рішенню органу місцевого самоврядування в мотивувальній частині судового рішення. Щодо вимоги про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, то у своїх висновках Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що позивач з дотриманням правил статей\~387\~і\~388 ЦК України\~може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача. Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, у тому числі документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право. Такі вимоги є неналежними, зокрема неефективними, способами захисту права власника. Їхнє задоволення\~не відновить володіння позивачем його майном. Тому не допускається відмова у віндикаційному позові, наприклад, з тих мотивів, що рішення органу влади, певний документ, рішення, відомості чи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не визнані незаконними або що позивач їх не оскаржив [див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (пункти 99, 100), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 86, 94, 147), від 05.12.2018 у справі № 522/2202/15-ц (пункти 73-76), від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (пункти 38,39), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 11.02.2020 у справі № 922/614/19 (пункт 50), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункти 148-151, 153, 154, 167, 168)]. Крім того, позивач за первинним позовом [PERSON] просить визнати незаконним та скасувати Розпорядження Івано-Франківської ОДА від 07.12.2006 року №692 щодо передачі земельної ділянки у постійне користування АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця», кадастровий номер 2623286400:01:006:0001. Судом встановлено, що цим Розпорядженням затверджено матеріали інвентаризації земель Державного територіально-галузевого об`єднання «Львівська залізниця» за межами населених пунктів, з метою виготовлення документів, що посвідчують право постійного користування земельними ділянками в межах існуючого землекористування. Підтверджено право постійного користування згідно з Додатком до розпорядження, в якому зазначено, що по Семаківській сільській раді Державному територіально-галузевому об`єднанню «Львівська залізниця» підтверджується право користування земельною ділянкою в розмірі 45,2248 га. Водночас земельна ділянка, яка належить позивачу частково накладається на смугу відведення залізниці і ця площа суттєво менша від загальної площі земельної ділянки, що перебуває в користуванні залізниці. Отже позивач намагається скасувати правовий титул (визнати недійсним відповідне розпорядження щодо всієї земельної ділянки, а не тільки тієї її частини, що накладається на смугу відведення залізниці). Як наголосила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22.01.2025 в справі №446/478/19, що витребування як належний спосіб захисту у цій справі не може бути застосовано щодо всієї земельної ділянки площею, така вимога може розглядатися тільки щодо тієї частини земельної ділянки, що накладається на смугу відведення залізниці. Позитвач має довести, яка саме земельна ділянка, в яких межах накладається на смугу відведення залізниці. Захистити право без ідентифікації земельної ділянки неможливо. Отже, для вирішення подібних спорів земельна ділянка (підстави для витребування якої наявні - тобто така земельна ділянка накладається на смугу відведення залізниці) має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр»). Виконання дослідження з визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі потребує спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Тому результати таких досліджень можуть міститись, зокрема, у висновку експерта. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (статті 102-113 ЦПК України). Враховуючи вище наведене, суд доходить висновку, що позивач за первинним позовом обрав спосіб захисту порушеного права, який є неналежним та неефективним, оскільки до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору застосовується віндикація, а саме позов про витребування частини земельної ділянки, що накладається. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц). В зустрічному позові\~АТ «Укрзалізниця» до [PERSON] та Матеївецької сільської ради просило визнати незаконним рішення Семаківської сільської ради від 08.12.2000 в частині передачі у приватну власність земельних ділянок [PERSON] площею 0,1518га та 0,4751 га, загальною площею 0,6269 га, визнати недійсним державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] серія І-ІФ №000347 від 19.02.2001 р. та витребувати від [PERSON] земельні ділянки площею 0,6269 га, що знаходяться за адресою [ADDRESS] . У\~статті 41 Конституції України\~проголошується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до частини першої\~статті 84 ЗК України\~у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі під державними залізницями (пункт «б» частини четвертої\~статті 84 ЗК України). Відповідно до\~статті 68 ЗК України\~до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Згідно із частиною першою\~статті 11 Закону України «Про транспорт»\~землями транспорту визнаються землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту відповідно до\~ЗК України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об`єктів транспорту. До земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації, захисні і укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту (частина перша\~статті 23 Закону України «Про транспорт»). Згідно із частинами першою, другою\~статті 6 Закону України «Про залізничний транспорт»\~(тут і далі, якщо не вказано зворотнє, - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до\~ЗК України\~та\~Закону України «Про транспорт». До земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. На підтвердження своїх вимог позивач за зустрічний позовом надав докази належності земельної ділянки кадастровий номер 2623286400:01:006:0001 АТ «Укрзалізниці» на праві постійного користування з 1961 року, а саме «План полосы отвода линии Хриплин-Мошин Львовской ж.д. от км 208+406 до км 222+047 Заболотовський район Станиславской области» (мовою оригіналу), розробленого, погодженого та затвердженого в 1961 році (далі -План смуги відведення), відповідно до якого ширина смуги відведення на ділянці з км 208 пк10 до км 209 пк1 перегону становить від 100 м від осі колії та державний акт на право постійного користування земельною ділянкою Серія ЯЯ №125628 від 14.12.2006 року, виданого на підставі розпорядження Івано-Франківської ОДА №692 від 07.12.2006 року, відповідно до якого Державне територіально-галузеве об`єднання «Львівська залізниця» є постійним користувачем земельної ділянки площею 45,2248 га на території Семаківської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області з цільовим призначенням землі залізничного транспорту для забезпечення функціонування залізничного транспорту кадастровий номер 2623286400:01:006:0001. Отже, як встановлено судом в цьому рішенні АТ «Укрзалізниця» є належним користувачем зазначеної земельної ділянки розташованою у межах смуги відведення лінії Хриплин-Моши Львівської залізниці від 208 км + 406 м до 222 км + 047 м в с.Семаківці з 1961 року. В свою чергу відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії І-ІФ №000347, виданого 19.02.2001 року на підставі рішення Семаківської сільської ради від 08.12.2000 року, [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,7437 га, в межах згідно плану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель площею 0,1518 га та ведення особистого підсобного господарства площею 0,4751 га та 0,1168 га, які розташовані на території с.Семаківці Семаківської сільської ради. На обґрунтування своїх вимог АТ «Укрзалізниця» посилається на те, що спірна земельна ділянка, що належить [PERSON] знаходиться у смузі відведення залізниці, належить до земель залізничного транспорту, перебуває у користуванні АТ «Укрзалізниця», а орган місцевого самоврядування незаконно прийняв рішення про передачу у приватну власність [PERSON] земельну ділянку, розташовану в смузі відведення залізниці, яка належить АТ «Укрзалізниця» на праві постійного користування, та підставі якого було видано оспорюваний державний акт на право приватної власності на землю, чим порушила право позивача на користування належною йому земельною ділянкою за її цільовим призначенням, а саме для забезпечення функціонування залізничного транспорту та просить витребувати від [PERSON] земельні ділянки площею 0,6269 га, що знаходяться за адресою [ADDRESS] . Відповідно до частини першої статті 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою\~це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Положеннями статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до частини п`ятої статті 116 ЗК України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Частинами першою-третьою статті 158 ЗК України встановлено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах території територіальних громад щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, обмежень у використанні земель та земельних сервітутів, додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Відповідно до статті 387 ЦК України власник має\~право витребувати\~своє майно\~від особи,\~яка незаконно,\~без відповідної\~правової підстави\~заволоділа ним. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У пунктах 1, 2 частини першої статті 264 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Способами забезпечення судом доказів є, зокрема, призначення експертизи (частини перша та друга статті 116 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. У статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №514/1571/14-ц (провадження №14-552цс18) зазначено, що «у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що право особи порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності позивачки, де проходить її межа, чи порушена межа її земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста». На підтвердження факту перетину (накладенню меж) земельних ділянок позивача та відповідача за зустрічним позовом, який не оспорюється сторонами, суду надані такі докази: - акт комісійного обстеження земельної ділянки кадастровий номер 2623286400:01:006:0001 в с.Семаківці дільниця Коломия-Завалля від км 208-020 м до км 208+060 м права сторона за ходом кілометрів в натурі від 24.12.2019 року , відповідно до якого встановлено наявність на даній земельній ділянці житлового будинку та господарські будівлі [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Орієнтовна площа земельної ділянки запропонованої для відмови встановлена в розмірі 0,1200 га на території Матеївецької ОТГ с. Семаківці, - висновок щодо перевірки електронного документу, з якого вбачається перетин ділянок [PERSON] з ділянкою залізниці кадастровий номер 2623286400:01:006:0001, площа співпадає на 85,9294%, - акт обстеження земельної ділянки [PERSON] в натурі від 04.02.2022 року з якого вбачається, земельна ділянка знаходиться на дільниці Коломия-Завалля, перегін Матєївці-Заболотів з км 208 пк10 по км 209 пк 1 з правої сторони за ходом кілометрів. Відстань від осі головної колії до межі смуги відведення відповідно до плану смуги відчуження Львівської залізниці складає 100 м по всій протяжності напроти земельної ділянки [PERSON] . Відстань від осі головної колії до земельної ділянки [PERSON] складає 14,41 м-17,54 м, накладення земельної ділянки [PERSON] на смугу залізниці площею 0,6269 га, ділянка №2 площею 0,1168 поза смугою відведення залізниці. Суд критично оцінює надані документи і вважає, що вони містять розбіжності щодо розміру земельної ділянки відповідача, яка перетинається з земельною ділянкою позивача, не містять даних точного місця перетину, вказані документи не є доказами, які безсумнівно підтверджує перетин меж (накладення) спірних земельних ділянок. АТ «Укрзалізниця» має довести, яка саме земельна ділянка, в яких межах накладається на смугу відведення залізниці. Захистити право без ідентифікації земельної ділянки неможливо. Отже, для вирішення подібних спорів земельна ділянка (підстави для витребування якої наявні - тобто така земельна ділянка накладається на смугу відведення залізниці) має бути ідентифікована, зокрема, шляхом визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі (стаття 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр»). Виконання дослідження з визначення координат поворотних точок меж і даних про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі потребує спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо. Тому результати таких досліджень можуть міститись, зокрема, у висновку експерта. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (статті 102-113 ЦПК України). При цьому АТ «Укрзалізниця» клопотання про призначення експертизи з метою підтвердження факту перетину меж земельних ділянок та порушення його прав не заявляло. Отже суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог\~АТ «Укрзалізниця». Аналогічних правових висновків про недоведеність позовних вимог\~АТ «Укрзалізниця» у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постановах\~від 07 липня 2021 року у справі №444/2233/18 (провадження №61-13662св20),\~від 21 липня 2021 року у справі №444/2316/18 (провадження №61-13677св20),\~від 15 вересня 2021 року справі №444/2234/18 (провадження №61-18197св20, від 22.01.2025 в справі №446/478/19. Отже, суд встановив, що позовні вимоги АТ «Укрзалізниця» не знайшли свого підтвердження, оскільки позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували порушення його права чи охоронюваних законом інтересів шляхом передачі земельної ділянки із складу земель залізниці в приватну власність відповідача за зустрічним позовом, що призвело до накладення земельних ділянок позивача та відповідача [PERSON] , а тому відмовляє у задоволенні позову АТ «Укрзалізниця». Щодо строку позовної давності Відповідачі за зустрічним позовом заявили що АТ «Укрзалізниця» пропустила трирічний строк подання даного позову, оскільки повинна була дізнатися про наявність оспорюваногог державного акту на право власності на спірну земелеоьну ділянку при інвентаризації земель у 2006 році, але з позовом звернулися тільки у 2022 році, отже сплив строку позовної давності. Суд не вирішує питання спливу позовної давності виходячи з наступного. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У постанові ВП ВС від 04.12.2018 по справі №\~910/18560/16\~(12-143гс18) сказано, що\~позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними: «Однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог». Загальні положення застосування позовної давності також викладені у наступних постановах:\~\~№\~522/1029/18\~(14-270цс19);\~№\~522/2110/15-ц\~(14-247 цс 18) /п.61; №\~522/2201/15-ц\~(14-179 цс 18) /п.61/; №\~522/2202/15-ц\~(14-132цс18) /п.61/; №\~372/1036/15-ц\~(14-252цс18);№\~904/10956/16\~(12-90гс19);\~№\~183/1617/16\~(14-208 цс 18) /п.73/; №\~911/1437/17\~(12-226гс18) /п. 76/. Отже, виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed