Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовною заявою, якою просила стягнути зі [PERSON] на її користь, аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення з 18 червня 2025 року, до досягнення дитиною - [PERSON] трирічного віку. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем 22.09.2022 року було укладено шлюб. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . На момент звернення із позовною заявою, позивач зазначає, що перебуває у декретній відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та отримує відповідну допомогу у розмірі 860 гривень. Після розірвання фактичних стосунків відповідач добровільно коштів на її утримання не дає, а можливості працювати та одночасно доглядати за дитиною у неї немає, у зв`язку з чим вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Ухвалою суду від 03.07.2025 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі (ас.21). Відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи: поштове відправлення повернуте у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (а.с. 22-23). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 22.09.2022 року (а.с.6). Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Відповідно до довідки №13/06-01 від 13.06.2025 року [PERSON] дійсно перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років з 09.08.2024 по 13.05.2027 (а.с.8). [PERSON] , [INFO] , разом із своїм сином, [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.9-10). Відповідно до\~ст. 75 СК України\~дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Згідно ч. 2\~ст. 84 СК України\~дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно ч. 4\~ст. 84 СК України\~право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. У Сімейному кодексі України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Критерії, якими має керуватися суд при визначенні розміру аліментів, в законі значно розширені. Як і раніше, в першу чергу суд виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина, є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи працює вона, а також незалежно від її матеріального становища - за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що малолітній син [PERSON] , [INFO] , проживає разом із матір`ю [PERSON] , [INFO] . [PERSON] дійсно не працює та перебуває у декретній відпустці. Відповідач [PERSON] є працездатною особою, тому відповідач має обов`язок не лише утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а й обов`язок щодо утримання матері дитини до досягнення останньою трьох років. Згідно з ч. 1\~ст. 80 СК України\~аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідачем не надано суду доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дружину. Таким чином, враховуючи те, що позивач на даний час не має можливості працювати, а також те, що відповідач є працездатною людиною, належні і допустимі докази щодо відсутності можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дружини відповідачем в матеріалах справи відсутні, суд дійшов висновку про стягнення аліментів на користь дружини у розмірі 1/8 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною трирічного віку. Суд вважає, що визначений судом розмір аліментів відповідає вимогам закону, розумності і справедливості. У разі зміни матеріального становища відповідача та неможливості сплати останнім аліментів у встановленому судом розмірі, останній не позбавлений можливості звернутися до суду із позовом про зменшення розміру аліментів за наявності таких підстав. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року). Аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви частина 1 статті 79 СК України. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial