Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача 02.07.2025 [PERSON] звернувся до Слобідського районного суду міста Харкова з позовною заявою до Держави Російська Федерація в особі Посольства Російської Федерації в Україні, в якій просить стягнути з Держави Російська Федерація на користь позивача матеріальну шкоду, завдану військовою агресією Російської Федерації проти України у розмірі 84 137,56 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на час звернення до суду становить 2 003,27 доларів США; стягнути з Держави Російська Федерація на користь позивача моральну шкоду, завдану військовою агресією Російської Федерації проти України у розмірі 1 000 000,00 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на час звернення до суду становить 23 809,52 доларів США. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач є власником нерухомого майна, а саме - нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] та рухомого майна, а саме - авто марки «Mazda 6» реєстраційний номер [NUMBER] (д.н.з. «Marzoni»). З початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України у 2022 році позивач чотири рази потрапляв під обстріли із невстановленого виду озброєння та снарядів невстановленого калібру в місті Харкові. Унаслідок цього він зазнав чотирьох вибухових травм, які завдали істотної шкоди його фізичному та психічному здоров`ю. Його звичний спосіб життя кардинально змінився: наразі він має серйозні труднощі з пересуванням, часто не має можливості самостійно залишити помешкання і потребує постійної сторонньої допомоги. У зв`язку з втратою працездатності він перебуває на тривалому лікарняному понад десять місяців. Окрім шкоди здоров`ю, було також пошкоджено належне йому рухоме та нерухоме майно, яке частково знищене або втратило функціональність. 11 липня 2022 року, приблизно о 10.20 він, керуючи своїм автомобілем Мазда 6, державний номер "Marzoni", рухався вулицею Академіка Білецького в напрямку вулиці Тюринської, де потрапив під обстріл. В результаті отримав вибухову травму, а його автомобіль отримав механічні ушкодження лобового скла, багажнику, даху та капоту. Як він дізнався зі ЗМІ, обстріл в той день вівся РСЗВ "Смерч". Через ризик повторних ударів, шок, стрес, він відразу далі прямував в безпечне місце. Нажаль, він майже не пам`ятає фактичні події того дня та відтворюю події на підставі своїх записів, публікацій. Пошкодження його автомобілю внаслідок уламків від снаряду(ів) в той день, до сих пір збереглись на його авто. 06 жовтня 2023 року приблизно в 6.50 знаходячись в будинку по [ADDRESS] , за адресою своєї реєстрації, потрапив під обстріл та отримав вибухову травму. Стався приліт ракети (як потім писали в ЗМІ типу Іскандер) в будівлю, яка знаходиться в 150 метрах від вікон квартири, де позивач перебував. Квартира отримала пошкодження, зокрема вікон. 30 серпня 2024 року, приблизно о 16.00 стався обстріл міста Харкова, в результаті якого було влучання у житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , внаслідок чого частина вказаного будинку була знищена. В той час позивач перебував у житловому будинку, за адресою: [ADDRESS] , який знаходиться навпроти житлового будинку - за адресою: [ADDRESS] . В результаті вибухової травми втратив свідомість. Квартира отримала суттєві пошкодження, всі вікна було вибито вибуховою хвилею. Квартира у вказаному будинку належить позивачу на праві власності. 29 квітня 2025 року, приблизно о 22.50 стався обстріл міста Харкова, в результаті якого було влучання в районі в`їзду Фесенківського. В той час позивач перебував на вулиці. В результаті обстрілу отримав вибухову травму, ЧМТ, втратив свідомість, після приходу до тями, відчував головний біль та дезорієнтацію. Належна йому як співвласнику квартира отримала пошкодження. Як він дізнався зі ЗМІ обстріл в той день вівся із застосуванням ударних БПЛА. Після обстрілу 29.04.25 позивач невідкладно звернувся до лікаря за допомогою. Обставини обстрілів, що спричинили тяжкі наслідки для здоров`я та майна позивача, мають офіційне підтвердження у правовому полі та відображені в рамках кримінального провадження № 12024221150001619. Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, оформлений 19 грудня 2024 року, підтверджує факт ведення вогню військовослужбовцями збройних сил Російської Федерації по території м. Харкова, що призвело до отримання позивачем тілесних ушкоджень, втрати працездатності та пошкодження належного ему автомобіля Mazda 6. У вказаному документі зазначено короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення: 18.12.2024 до ЧЧ ВП №2 ХРУП №1 ГУНП в Харківській області надійшла ухвала слідчого судді Комінтернівського районного суду міста Харкова Зелінської І.В., щодо встановлення факту вчинення кримінального правопорушення, за фактом того, що 11.07.2022, 06.10.2023 та 30.08.2024 мало місце порушення законів та звичаїв війни військовослужбовцями підрозділів збройних сил та інших відомств РФ, що полягали у здійсненні обстрілів із невстановленого виду озброєння та снарядами невстановленого калібру по території міста Харкова, внаслідок якого [PERSON] отримав проблеми зі здоров`ям та втратив працездатність, крім того було пошкоджено його автомобіль Мазда 6, д.н.з. "Marzoni". (ЖЕО № 21986 від 18.12.2024). Крім того, факти обстрілів, отримання позивачем вибухових травм і суттєвого погіршення стану здоров`я належним чином зафіксовані в медичній документації відповідно до встановленого законодавством порядку. Враховуючи характер та обсяг завданих позивачу моральних та матеріальних страждань, істотних порушень конституційних прав позивача, умисного характеру дій РФ, а також почуття безпорадності та розчарування, які позивач відчуває через неможливість вести звичайний спосіб життя, на переконання сторони позивача, достатнім та справедливим буде розмір компенсації за заподіяну позивачу моральну та матеріальну шкоду у сумі 1 084 137,56 грн. Виклад позиції відповідача Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався. Рух справи Ухвалою Слобідського районного суду міста Харкова від 07.07.2025 провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою Слобідського районного суду міста Харкова від 27.08.2025 підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Участь у справі сторін та інших учасників справи Позивач у судове засідання не з`явився, надійшла заява, в якій просив проводити судове засідання за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Суд враховує, що 24 лютого 2022 року розірвано дипломатичні відносини між Україною і Російською Федерацією у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України. Функціонування закордонних дипломатичних установ України на території Російської Федерації та діяльність дипломатичних установ Російської Федерації на території України зупинено. Комунікація Міністерства закордонних справ України з органами державної влади Російської Федерації за посередництва третіх держав не здійснюється. Згідно з листом Міністерства юстиції України «Щодо забезпечення виконання міжнародних договорів України у період воєнного стану» № 25814/12.1.1/32-22 від 21 березня 2022 року з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, рекомендується не здійснювати будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами РФ на підставі міжнародних договорів України з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних справах та у галузі міжнародного приватного права, крім випадків передачі судам чи громадянам України документів, одержаних за результатами виконання запитів, доручень і клопотань. 01 грудня 2022 року прийнято Закон України № 2783-IX «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». 23 грудня 2022 року Закон набрав чинності. Закон передбачає: зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР, у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь (стаття 1). Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у справі № 308/9708/19 від 14 квітня 2022 року, починаючи з 2014 року відсутня необхідність у направленні до посольства Російської Федерації в Україні запитів щодо згоди бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку із вчиненням Російською Федерацією збройної агресії проти України та ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держав. З урахування викладеного відповідач повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-порталі судової влади України, а також шляхом направлення процесуальних документів на офіційну електронну адресу посольства Російської Федерації в Республіці Молдова embmoldova@mid.ru, зазначену на сайті https://moldova.mid.ru/ru/embassy/. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Відповідно до протокольної ухвали суду від 06.11.2025, враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин [PERSON] є громадянином України, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 1979517 від 06.11.2025, [PERSON] на праві власності належать квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Право власності [PERSON] на автомобіль марки «Mazda 6» реєстраційний номер [NUMBER] (д.н.з. «Marzoni») підтверджується також відомостями з довідки з Єдиного державного реєстру транспортних засобів щодо наявності ТЗ за параметрами власника або ТЗ № 1979711 від 06.11.2025. Зі змісту Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024221150001619 від 19.12.2024 вбачається, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за фактом того, що 18.12.2024 до ЧЧ ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області надійшла ухвала слідчого судді Комітернівського районногу суду Харкова Зелінської І.В., щодо встановлення факту вчинення кримінального правопорушення, за фактом того, що 11.07.2022, 06.10.2023 та 30.08.2024 мало місце порушення законів та звичаїв війни військовослужбовцями підрозділів збройних сил та інших відомств РФ, що полягали у здійсненні обстрілів із невстановленого виду озброєння та снарядами невстановленого калібру по території міста Харкова, внаслідок якого [PERSON] отримав проблеми зі здоров`єм та втратив працездатність, крім того було пошкоджено його автомобіль Мазда 6, Д.н.з. "Marzoni". (ЖЄО № 21986 від 18.12.2024) (а.с. 41). Зі змісту звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 01/06-25 вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, що оцінюється, марки MAZDA 6, реєстраційний номер [NUMBER] на дату події 11 липня 2022 р., становить: 79 137,56 грн. (сімдесят дев`ять тисяч сто тридцять сім гривень 56 коп.). Вартість відновленого ремонту КТЗ MAZDA 6, реєстраційний номер [NUMBER] , без урахування зносу вузлів і деталей, на дату події 11 липня 2022 р., становить 79 137,56 грн. (сімдесят дев`ять тисяч сто тридцять сім гривень 56 коп.). Ринкова вартість КТЗ марки MAZDA 6, реєстраційний номер [NUMBER] , без урахування аварійних пошкоджень на дату події 11 липня 2022 р., становить 452 756,64 грн. (чотириста п`ятдесят дві тисячі сімсот п`ятдесят шість гривень 64 коп.) (а.с. 48-71) Згідно довідки від 04.06.2025 КНП «Міська клінічна лікарня № 13» Харківської міської ради, [PERSON] , 1989 р.н., безперервно знаходиться на лікарняному та перебуває на амбулаторному лікуванні у лікаря-терапевта з 13 вересня 2024 року. Діагноз; тяжка акубаротравма, вибухові травми (11.07.22, 06.10.23, 30.08.24, 29.04.24) внаслідок військових дій, а саме обстрілів із невстановленого виду озброєння та снарядів невстановленого калібру зі стійкими порушеннями ЦНС, слуху, зору, рівноваги, мовлення, когнітивними і психоемоційними розладами, сенсоневральною приглухуватістю, катарактою, гонартрозом, ураженням суглобів, остеоартрозом, енцефалопатією ІІ ст., гіпертонічною хворобою з серцевою недостатністю, ПТСР, вираженим генералізованим тривожним розладом, вираженим больовим синдромом (хребет, суглобі) та іншим (а.с. 30). У медичній документації зафіксовані відповідні симптоми, скарги, об`єктивні дані та встановлений діагноз. На стаціонарному лікуванні позивач перебував три рази: - з 12.11.2024 по 21.11.2024 КНП МКЛ №30 ХМР, виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 9582 (а.с. 31-32), - з 03.02.25 по 12.02.25 КНП МКЛ № 30 ХМР, виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 860 (а.с. 33-34), - з 13.06.25 по 23.06.25 КНП МКЛ № 30 ХМР, виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 4095 (а.с. 35-37). Крім того згідно наданої медичної документації зазначено, що за період з 13 вересня 2024 року позивачу встановлено складний діагноз, а саме: тяжка акубаротравма, вибухова травма від 11.07.22 р., 06.10.23 р„ 30.08.24 р. та 29.04.25 р. зі значними порушеннями функцій організму, внаслідок військових дій, а саме обстрілів із невстановленого виду озброєння та снарядів невстановленого калібру. Стан після перенесених вибухових травм. Травма голови, контузія, порушення діяльності ЦНС, які призвели до значних розладів сенсорних систем (слуху, зору, нюху, смаку, відчуття рівноваги), голосоутворення і мовлення. Ураження черепно-мозкових нервів зі значним порушенням функції. Змішаного генезу (гіпертензивна, посттравматична, вертеброгенна, гіпертонічна) дисциркуляторна енцефалопатія II ст. з лікворно-гіпертензійним, вираженим вестибуло-атактичним, астено-невротичним, стійким цефалгічним синдромами, помірно-вираженими когнітивними порушеннями, вегето-іріативними нападами та схильністю до синкопальних станів. Двобічна післятравматична сенсоневропатична приглухуватість. Суб`єктивний вушний шум. Синдром сухого ока, міопія, ускладнена катаракта, фонова ретинопатія та ретинальні судинні зміни, гіпертонічна ангіопатія сітківки обох очей, ОД - 0,4 - 1,5 - 0,6, ОС - 0,4 - 1,5 - 0,9. Гіпертонічна хвороба II ст„ 3 ст, з (застійною) серцевою недостатністю, ризик високий, кризовий перебіг. Наслідки мінно-вибухової травми (30.08.2024) у вигляді післятравматичного гонартроза 2 ступеня ліворуч, вираженого лігаментита власної зв`язки надколінника, синовіїта лівого колінного суглоба, тенденіта надостьового, підостьового, підлопаткового м`язів обертальної манжетки правого плеча, біцепса правого плеча. Інше. Крім того, за період з 13 вересня 2024 року, позивачу встановлено перелік діагнозів відповідно до Міжнародної класифікації хвороб (МКХ-10), а саме: Y36.2 - ушкодження внаслідок військових дій, спричинені іншими видами вибухів та уламків, S06.8 - інші внутрішньочерепні травми, Т75.8 - інші уточнені впливи зовнішніх причин, S43.4 - розтягнення та перенапруження плечового суглоба, М17.2 - посттравматичний гонартроз. двобічний, М17.3 - інший посттравматичний гонартроз, Т90.5 - наслідки внутрішньочерепної травми, Т90.8 - наслідки інших уточнених травм голови, F43.1 - посттравматичний стресовий розлад, F32.20 - тяжкий депресивний епізод без психотичних симптомів, не уточнені як такі, що виникають у післяпологовому періоді, F33.2 - рекурентний депресивний розлад, тяжкий поточний епізод без психотичних симптомів, F43.2 - порушення адаптації, F41.1 - генералізований тривожний розлад, G93.4 - енцефалопатія, неуточнена, 167.4 - гіпертонічна енцефалопатія, 167.8 - інші уточнені цереброваскулярні хвороби, 111.0 - гіпертензивна хвороба серця з (застійною) серцевою недостатністю, Н93.1 - шум у вухах (суб`єктивний), М53.Г- шийно-плечовий синдром, М54.2 - цервікалгія, М42.10 - остеохондроз хребта у дорослих, множинні відділи хребта, J35.0 - хронічний тонзиліт. J32.0 - хронічний верхньощелепний синусит, J34.2 - зміщена носова перегородка, Н35.0 - фонова ретинопатія та ретинальні судинні зміни, Н52.1 - міопія, Н26.2 - ускладнена катаракта, Н04.1 - інші хвороби сльозної залози. Клінічний стан за період з 13 вересня 2024 року також класифіковано відповідно до ІСРС-2 (Міжнародної класифікації первинної медико-санітарної допомоги), що підтверджує багатокомпонентний характер уражень. Зокрема, встановлено такі діагнози: Н85 - акустична травма, А88 - побічна дія фізичного чинника, N80 - інша черепно-мозкова травма, А06 - втрата свідомості/непритомність, N18 - параліч/слабкість, N17 - втрата рівноваги/запаморочення, N01 - головний біль, Р02 - гостра реакція на стрес, Р29 - інші психологічні симптоми/скарги, РОЇ - тривога, нервозність, напруженість, РОЗ - пригнічений настрій, Р20 - порушення пам`яті, Р06 - порушення сну, N99 - інші неврологічні захворювання, F05 - інші порушення зору, НОЗ - дзвін/шум у вухах, К87 - гіпертонія з ускладненням, К85 - підвищений кров`яний тиск, К01 - біль у серці, L94 - остеохондроз, L91 - інший остеоартроз, L90 - остеоартроз колінного суглоба, L15 - колінні симптоми/скарги, L08 - плечові симптоми/скарги, L02 - спинні симптоми/скарги, L01 - шийні симптоми/скарги, А04 - загальна слабкість/втома, D09 - нудота, N16 - порушення нюху/смаку. Також, лікуючим лікарем [PERSON] була складена довідка про стан здоров`я від 21.05.25, відповідно до якої вказано щодо функціональних обмежень пацієнта [PERSON] (а.с. 40). Позивач є засновником адвокатського бюро "Марцонь Д.Г. "Марцоні", код ЄДРПОУ 42756687. Окрім медичної документації, що свідчить про тяжкий стан здоров`я, фактична втрата працездатності позивача підтверджується також офіційною заявою про звільнення директора адвокатського бюро "Марцонь Д.Г. "Марцоні", код ЄДРПОУ 42756687, [PERSON] , датованою 17 березня 2025 року. У цій заяві директор зазначає, що після отримання [PERSON] вибухової травми 30.08.2024 він фактично втратив повноцінну можливість здійснювати адвокатську діяльність, унаслідок чого робота всього адвокатського бюро була фактично паралізована. Згідно з викладеним у заяві, з п`яти зареєстрованих у бюро видів економічної діяльності, він фізично може підтримувати лише часткову активність за одним з них - КВЕД 69.10 "Діяльність у сфері права", і то - лише у форматі окремих онлайн консультацій або участі в епізодичних процесуальних діях. Інші чотири напрями повністю зупинені. Така ситуація, що триває понад 6 місяців, обумовлена частими госпіталізаціями, постійною потребою в лікуванні, обмеженою можливостю пересуватися чи виходити з дому (а.с. 38-39) Спірні правовідносини виникли з приводу відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданою збройною агресією Російської Федерації, що призвело до системного й незворотнього порушення стану здоров`я позивача, яке несе довготривалі обмеження життєдіяльності й працездатності. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положеннями ч. 1 ст. 4 ЦК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положення ст. 4 ЦК України ґрунтуються на нормах ст. 55 Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Загальновідомим є той факт, що у лютому 2014 року розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України, внаслідок якої була анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької та Луганської областей України. 24 лютого 2022 року розпочалось повномасштабне вторгнення Російської Федерації на територію України. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введений воєнний стан. У силу ч. 3 ст. 82 ЦПК України вказана обставина не підлягає доказуванню. Крім того, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 210/4458/15-ц, від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 серпня 2017 року у справі №761/9437/15-ц висловлено правову позицію про те, що факт збройної агресії Російської Федерації проти України встановленню в судовому порядку не потребує. 02 березня 2022 року збройну агресію РФ проти України у резолюції ES-11/1 «Агресія проти України» визнала Генеральна Асамблея ООН. Вона вимагає від РФ негайного припинення застосування сили проти України, утримання від погроз чи застосування сили проти будь-якої держави ООН, повного та безумовного виведення збройних сил з території України у межах її міжнародно-визнаних кордонів, а також забезпечення повного захисту цивільних осіб, включаючи гуманітарний персонал, журналістів та осіб, які перебувають у вразливому становищі, у тому числі жінок і дітей. 27 квітня 2022 року Парламентська Асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію «Наслідки продовження агресії Російської Федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи» № 2433. Визнала, що агресія Російської Федерації проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни. 14 квітня 2022 року Верховна Рада України визнала дії, вчинені збройними силами РФ та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, геноцидом Українського народу (пункт 1 Заяви Верховної Ради України «Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні», схваленої постановою Верховної Ради України № 2188-IX). Вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН. Звернення позивача до українського суду слід вважати єдиним розумно доступним засобом захисту права, позбавлення якого означало б позбавлення такого права взагалі, тобто заперечувало б саму сутність такого права. Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди. До зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням статей 49-51 Закону України «Про міжнародне приватне право», застосовується право держави, у якій мала місце така дія (стаття 48 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Статтею 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено поняття «судовий імунітет», відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України. Преамбулою Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України визначено, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом. Відтак, дії Російської Федерації вийшли за межі своїх суверенних прав, оскільки будь-яка іноземна держава не має права втручатися шляхом збройної агресії в іншу країну, а тому у цій категорії спорів (про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, її майну, здоров`ю, життю у результаті збройної агресії російської федерації) іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом проти розгляду судами України таких судових справ. Окрім того, відповідно до статті 12 Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004), що відображає звичаєве міжнародне право, держава не має права посилатися на судовий імунітет у справах, пов`язаних із завданням шкоди здоров`ю, життю та майну, якщо така шкода повністю або частково завдана на території держави суду та якщо особа, яка завдала шкоду, у цей час перебувала на території держави суду. Відтак судовий імунітет Російської Федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення Російською Федерацією державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням Російською Федерацією своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом, а тому держава російська федерація є належним відповідачем у цій справі. Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для відшкодування позивачу майнової шкоди, суд виходить з такого. Частиною першою статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Положеннями п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. За змістом ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України). Відповідно до ст. 48 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I від 8 червня 1977 року), для забезпечення поваги й захисту цивільного населення та цивільних об`єктів сторони, що перебувають у конфлікті, повинні завжди розрізняти цивільне населення й комбатантів, а також цивільні й воєнні об`єкти та відповідно спрямовувати свої дії тільки проти воєнних об`єктів. Положення ст. 51 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року передбачає, що цивільне населення користується загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями. Крім того на підставі ст. 57 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року при проведенні воєнних операцій повинна постійно виявлятися турбота про те, щоб оберігати цивільне населення, цивільних осіб і цивільні об`єкти. Згідно з ч. 1 ст. 52 Додаткового протоколу, цивільні об`єкти не повинні бути об`єктом нападу або репресалій. Суд звертає увагу на те, що військова агресія та окупація Російською Федерацією територій України є не тільки порушенням суверенітету й територіальної цілісності України, але й порушенням основоположних принципів та норм міжнародного права. Така військова агресія супроводжується злочинами геноциду проти народу України, а також іншими військовими злочинами збройних сил та вищого керівництва Російської Федерації. Згідно зі ст. 8 розділу І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, тайну його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань. Стаття 28 Загальної декларації прав людини гарантує кожній людині право на соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені. Стаття 1 Декларації про право на мир засвідчує, що кожен має право жити в мирі в умовах заохочення і захисту всіх прав людини і повної реалізації розвитку (резолюція 71/189, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 19 грудня 2016 року). Отже, обов`язку держав утримуватися від збройної агресії кореспондує право людини на мир, яке є запорукою дотримання інших прав і свобод, гарантованих нормами Загальної декларації прав людини та інших міжнародно-правових актів. Силові дії Російської Федерації, що тривають з лютого 2014 року є актами збройної агресії відповідно до пунктів «a», «b», «с», «d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року. Російська Федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, тому відповідно саме Російська Федерація є суб`єктом, на якого покладений обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків. Відповідно до ч. 9 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. У даному випадку предметом позову є саме відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої фізичній особі, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України; місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна; шкода завдана агентами Російської Федерації, які порушили принципи та цілі, закріплені у Статуті ООН, щодо заборони військової агресії, вчиненої стосовно іншої держави - України. Позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом просив стягнути з Держави Російська Федерація на його користь матеріальну шкоду, завдану військовою агресією Російської Федерації проти України у розмірі 84 137,56 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на час звернення до суду становить 2 003,27 доларів США та моральну шкоду, завдану військовою агресією Російської Федерації проти України у розмірі 1 000 000,00 грн, що за офіційним курсом НБУ станом на час звернення до суду становить 23 809,52 доларів США. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як передбачено частиною другою статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Обґрунтовуючи розмір завданої матеріальної шкоди, позивач посилається на пошкодження нерухомого майна через здійснення ракетно-артилерійського обстрілу будівлі, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Біблика, 2В та пошкодження рухомого майна, а саме авто марки «Mazda 6» реєстраційний номер [NUMBER] (д.н.з. «Marzoni») з боку військових сил Російської Федерації, посилаючись на висновок щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного траспортного засобу № 01/06-25. Об`єктом оцінки є авто марки «Mazda 6» реєстраційний номер [NUMBER] (д.н.з. «Marzoni»), який на праві власності належать позивачу, що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру транспортних засобів щодо наявності ТЗ за параметрами власника або ТЗ.. Згідно з переліком територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року №75, згідно з яким Харківська міська територіальна громада, до складу якої входить м. Харків, була включена до списку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), п.п. 14 п. 6 розділу VII Переліку. Відповідно до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309, згідно з яким Харківська міська територіальна громада, до складу якої входить м. Харків, в період з 24 лютого 2022 року до 15 вересня 2022 року була територією проведення активних бойових дій, а з 16 вересня 2022 року вважається територію можливих бойових дій. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З долучених до матеріалів справи доказів підтверджується факт здійснення 11.07.2022, 06.10.2023, 30.08.2024, 29.04.2025 військовослужбовцями РФ ракетно-артилерійського обстрілу міста Харкова. Зі змісту звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 01/06-25 вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, що оцінюється, марки MAZDA 6, реєстраційний номер [NUMBER] на дату події 11 липня 2022 р., становить: 79 137,56 грн. (сімдесят дев`ять тисяч сто тридцять сім гривень 56 коп.). Вартість відновленого ремонту КТЗ MAZDA 6, реєстраційний номер [NUMBER] , без урахування зносу вузлів і деталей, на дату події 11 липня 2022 р., становить 79 137,56 грн. (сімдесят дев`ять тисяч сто тридцять сім гривень 56 коп.). Ринкова вартість КТЗ марки MAZDA 6, реєстраційний номер [NUMBER] , без урахування аварійних пошкоджень на дату події 11 липня 2022 р., становить 452 756,64 грн. (чотириста п`ятдесят дві тисячі сімсот п`ятдесят шість гривень 64 коп.) У даному випадку позивач надав суду докази, які відповідають критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості та підтверджують належність позивачеві рухомого майна та його пошкодження, у зв`язку з бойовими діями, та його вартість. Відтак, суд погоджується з доводами позивача щодо спричинення йому майнової шкоди у заявленому розмірі саме через пошкодження рухомого майна, внаслідок дій збройних сил відповідача. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди суд встановив таке. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За змістом ч.ч. 3, 5 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В силу ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Як передбачено ч. 1 ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що право на відшкодування моральної шкоди виникає у особи, у тому числі внаслідок неправомірних дій щодо неї або членів її сім`ї, якщо це призвело до фізичних і душевних страждань потерпілого. Як і у випадку відшкодування майнової шкоди підставою відповідальності за завдану моральну шкоду є склад цивільного правопорушення. Статті 3, 8, 12, 28 Загальної декларації прав людини 1948 року гарантують кожній людині право на життя, свободу і особисту недоторканність, ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом, вільне пересування і вибір місця проживання у межах кожної держави, соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені. Ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність його житла. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 12.04.2012 року № 9-рп/2012 (справа №1-10/2012) наголосив, що в Україні як демократичній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті 1,3 Конституції України). Право на життя, житло, повагу до сімейного життя передбачені також Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, ІV Женевською конвенцією 1949 року про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, розділу ІІ Конституції України. В ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі "Недайборщ проти Російської Федерації" (Скарга № 42255/04) від 1 липня 2010 року зокрема зазначив: 37. Суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс. З огляду на вказану практику Європейського Суду з прав людини, заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс. Це означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Також у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Луізідоу проти Турецької Республіки» (CASE OF LOIZIDOU v.TURKEY (Article50), (40/1993/435/514) 28 July 1998) вирішено зобов`язати сплатити компенсацію позивачу, зокрема й за моральні страждання через незаконну окупацію частини Кіпру турецькими Збройними Силами. Обґрунтовуючи розмір завданої шкоди, позивач посилається на пошкодження належного йому нерухомого та рухомого майна через здійснення ракетно-артилерійського обстрілу з боку військових сил Російської Федерації, посилаючись на звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 01/06-25 та на медичні висновки лікарів щодо погіршення стану здоров`я. Беззаперечним є те, що у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України позивач як громадянин України був позбавлений звичного ритму життя, факт збройної агресії проти України, окрім непоправного погіршення стану здоров`я, спричинив йому також страждання та душевний біль. Відповідно до викладених вище фактів, рівень фактичної працездатності не перевищує 25%, що дає підстави стверджувати про стійку втрату працездатності щонайменше на 75%. Цей факт прямо впливає на дохід, соціальну та професійну активність, і є невід`ємною частиною обґрунтування збитків, понесених позивачем внаслідок збройної агресії. Суд також ураховує, що згідно наданої медичної документації зазначено, що за період з 13 вересня 2024 року позивачу встановлено складний діагноз, а саме: тяжка акубаротравма, вибухова травма від 11.07.22 р., 06.10.23 р., 30.08.24 р. та 29.04.25 р. зі значними порушеннями функцій організму, внаслідок військових дій, а саме обстрілів із невстановленого виду озброєння та снарядів невстановленого калібру. Стан після перенесених вибухових травм. Травма голови, контузія, порушення діяльності ЦНС, які призвели до значних розладів сенсорних систем (слуху, зору, нюху, смаку, відчуття рівноваги), голосоутворення і мовлення. Ураження черепно-мозкових нервів зі значним порушенням функції. Змішаного генезу (гіпертензивна, посттравматична, вертеброгенна, гіпертонічна) дисциркуляторна енцефалопатія II ст. з лікворно-гіпертензійним, вираженим вестибуло-атактичним, астено-невротичним, стійким цефалгічним синдромами, помірно-вираженими когнітивними порушеннями, вегето-іріативними нападами та схильністю до синкопальних станів. Двобічна післятравматична сенсоневропатична приглухуватість. Суб`єктивний вушний шум. Синдром сухого ока, міопія, ускладнена катаракта, фонова ретинопатія та ретинальні судинні зміни, гіпертонічна ангіопатія сітківки обох очей, ОД - 0,4 - 1,5 - 0,6, ОС - 0,4 - 1,5 - 0,9. Гіпертонічна хвороба II ст„ 3 ст, з (застійною) серцевою недостатністю, ризик високий, кризовий перебіг. Наслідки мінно-вибухової травми (30.08.2024) у вигляді післятравматичного гонартроза 2 ступеня ліворуч, вираженого лігаментита власної зв`язки надколінника, синовіїта лівого колінного суглоба, тенденіта надостьового, підостьового, підлопаткового м`язів обертальної манжетки правого плеча, біцепса правого плеча. Враховуючи наведене, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди з дотримання принципів розумності та справедливості, суд враховує обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, множинний характер порушень його конституційних прав, зокрема тяжкість вимушених змін у його житті, час та зусилля, необхідні для можливості відновлення попереднього стану, незворотні зміни у стані здоров`я, втрата можливостей професійного зростання, неодноразове пошкодження належного позивачу нерухомого майна та рухомого майна, тому вважає, що справедливою сумою компенсації моральних страждань є 1 000 000,00 грн, що, на думку суду, відповідає заподіяній моральній шкоді і буде достатнім та необхідним для відшкодування спричиненої моральної шкоди. В позовній заяві позивач просить відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, вказуючи еквівалент грошової одиниці в доларах США. При цьому, суд зазначає, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (стаття 524 ЦК України). Тлумачення частини другоїстатті 524 ЦК України свідчить, що учасники цивільного обороту можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті в договорі. Підстав для допустимості визначення відшкодування (компенсації) шкоди в іноземній валюті, окрім випадків якщо зокрема, її викрадено, чинний ЦК не містить. Саме такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 20 червня 2024 року у справі № 216/5657/22 (провадження № 61-8556св23). За таких обставин, позовні вимоги до держава Російська Федерація в особі посольства Російської Федерації в Україні підлягають задоволенню частково без зазначення еквівалента стягнутої суми в іноземній грошовій одиниці. Розподіл судових витрат За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно зі ставками судового збору на 2025 року судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 1 211,20 грн. та не більше 15 140,00 грн.. Враховуючи ціну позову та вищевказані обмеження позивач мав би сплатити судовий збір у сумі 15 140,00 грн., проте відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір у розмірі 15 140,00 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial