Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

У жовтні 2024 року заявниця звернулася до суду із вищевказаною заявою, в якій з урахуванням заяви про уточнення прохальної частини заяви від 30.10.2025, просить встановити факт постійного проживання [PERSON] разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , як на час відкриття спадщини - [INFO] , так і до відкриття спадщини понад шість місяців. В обґрунтування заяви заявниця посилається на те, що [INFO] помер [PERSON] . За життя, останній склав заповіт, яким належну йому земельну ділянку площею заповів [PERSON] . 21.12.2023 заявниця звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкову земельну ділянку, проте постановою нотаріуса їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через пропуск строку для прийняття спадщини. Так, заявниця вказує, що\~ в період з 30.09.2008 по день смерті спадкодавця - [INFO] , вона проживала разом з [PERSON] в будинку за однією адресою: [ADDRESS] . Весь цей час заявниця здійснювала догляд за спадкодавцем, забезпечувала усім необхідним (ліками, побутовими речами, продуктами харчування), допомагала останньому з лікуванням, оскільки [PERSON] був людиною похилого віку та страждав на ряд захворювань і потребував постійного догляду та турботи. Отже, заявниця будучи спадкоємцем за заповітом, постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини в одному помешканні та протягом шести місяців із часу відкриття спадщини не заявила про свою відмову від спадщини. Тому, з метою реалізації своїх спадкових справ, просить встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем. На підставі ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17.10.2024 дану справу передано на розгляд за підсудністю до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Ухвалою судді Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.03.2025 провадження по справі відкрито, призначено розгляд справи за правилами окремого провадження. Цією ж ухвалою витребувано спадкову справу після смерті [PERSON] . Заявниця та її представник у судовому засіданні підтримали заявлені вимоги, просили заяву задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у заяві. Заінтересована особа приватний нотаріус Маркарова В.Ю. у судове засідання не з`явилася, була повідомлена своєчасно та належним чином. Суд, вислухавши заявницю та її представника, допитавши свідка, дослідивши надані заявником докази, встановив наступні фактичні обставини. [INFO] помер [PERSON] (а.с.17). З наданих заявницею письмових доказів вбачається, що за життя [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія ДП № 032124, виданого Спаською сільською радою 29.12.2003, належала земельна ділянка площею 3,90 га, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Спаської сільської ради (а.с.19). Згідно з копією заповіту посвідченого 26.02.2010 секретарем виконкому Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Лазаренко Т.П. та зареєстровано в реєстрі за №11, [PERSON] заповів належну йому земельну ділянку заявниці [PERSON] (а.с.18). Постановою приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Маркарової В.Ю. №540/02/14 від 21.12.2023 відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкову земельну ділянку, оскільки спадкоємцем пропущено строк для прийняття спадщини та не подано документів на підтвердження факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.58). З дослідженої в судовому засіданні копії спадкової справи № 205/2023 після смерті [PERSON] вбачається, що в такій наявна заява [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.45); заповіт спадкодавця посвідчений 26.02.2010 та документ, що підтверджує право власності спадкодавця на земельну ділянку (а.с.51,57). Інші особи на день подання до суду копії спадкової справи, з відповідними заявами про прийняття або відмову від прийняття спадщини, не звертались. З довідки №209, виданої 30.09.2024 Спаським старостинським округом Підгородненської міської ради вбачається, що померлий [PERSON] , 1925 р.н., дійсно до дня смерті [INFO] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Померлий [PERSON] був зареєстрований та проживав разом з [PERSON] , 1977 р. н., яка здійснювала догляд, лікувала померлого з 2008 року до моменту смерті [INFO] . В цій же довідці зазначено про те, що\~ Заповіт [PERSON] зареєстровано в справах Спаського старостинського округу за №11 від 26.02.2010 (а.с.21). Проживання [PERSON] із спадкодавцем на час відкриття спадщини підтверджується також показами свідка. Так, свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що із заявницею [PERSON] та померлим [PERSON] вона знайома більше сорока років, є їх сусідкою по [ADDRESS] . З 2008 року заявниця проживала разом з [PERSON] однією родиною до самої його смерті, дітей у нього та родичів не було, заявниця лікувала його та здійснювала догляд за ним. Відносини у них були добрі, вони вважали себе родиною. Поховання [PERSON] організовувала та оплачувала заявниця, і по сьогоднішній день остання доглядає будинок в якому вони проживали. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293ЦПК України в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Окрім того, згідно ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зіст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. При цьому, згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та інший вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» 30.05.2008 року № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Верховний Суд у справі № 404/2163/16-ц від 04.07.2018 року виклав свою позицію, згідно якої: відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, вказавши, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. Згідно з пп.4.10 п.4 гл.10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. П.п 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7від 30 травня 2008 року визначено, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, факт постійного проживання заявниці разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на день його смерті [INFO] в помешканні померлого, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні на підставі досліджених судом доказів. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже, такий факт породжує юридичні наслідки. У суду не має підстав сумніватись в достовірності письмових доказів, також у сукупності наданих свідком показів та врахування факту того, що померлий склав на заявницю заповіт, що є додатковим підтвердженням вищезазначених обставин, а тому суд вважає що заявником доведений факт її постійного проживання разом із [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини. Таким чином заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved