Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в обґрунтування якого вказала, що згідно з виконавчим написом, вчиненим 16.12.2021 приватним нотаріусом\~Київського міського нотаріального округу Солонець Т. М. за реєстровим № 3137, з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» стягнуто заборгованість в сумі 9076,40 грн. Горлівським ВДВС\~у Горлівському\~р-ні\~Донецької області\~Східного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції 22.07.2025\~відкрите виконавчого\~провадження №\~78680720\~з примусового\~виконання виконавчого\~напису.\~Вважає виконавчий\~напис,\~вчинений приватним\~нотаріусом,\~незаконним та\~таким,\~що не\~підлягає виконанню,\~оскільки вона\~не отримувала\~кредитів ні\~у стягувача\~та не\~має заборгованості\~перед іншими\~фінансовими установами,\~ніяких повідомлень\~від стягувача,\~що він\~став правонаступником,\~вона не\~отримувала,\~також не\~отримувала письмової\~вимоги (повідомлення)\~ні від\~відповідача ні\~від нотаріуса,\~а тому\~не визнає\~розмірів заборгованості.\~Крім того,\~приватним нотаріусом\~при вчиненні\~оскаржуваного нотаріального\~напису не\~врахований той\~факт,\~що норми,\~які дозволяють\~вчиняти виконавчі\~написи по\~кредитним договорам,\~укладеним у\~простій письмовій\~формі втратили\~чинність на\~підставі постанови\~Київського апеляційного\~адміністративного суду\~від 22.02.2017\~(справа\~№ 826/20084/14),\~яку залишено\~без змін\~ухвалою Вищого\~адміністративного суду\~України від\~01.11.2017,\~а саме\~визнано незаконною\~постанову Кабінету\~Міністрів України\~№ 662\~від 26.11.2014\~«Про внесення\~змін до\~переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів».\~З метою\~ефективного захисту\~своїх прав,\~просила визнати\~виконавчий напис\~приватного нотаріуса\~Київського міського\~нотаріального округу\~Солонець Т.\~М.\~від 16.12.2021 реєстровий № 3137 про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова\~компанія управління\~активами» заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню та стягнути на її користь понесені судові витрати на правову допомогу в сумі 3000 грн. Відповідачем надана заява про визнання позовних вимог. При цьому просять врахувати дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи і відмовити у стягнені витрат на правову допомогу. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Позивач та його представник до судового засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у порядку, передбаченому цивільно-процесуальним законодавством, представник позивача в позовній заяві зазначив прохання розглянути справу без його участі. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений у порядку, передбаченому цивільно-процесуальним законодавством, надав на адресу суду заяву про визнання позову та заперечення щодо стягнення витрат на правову допомогу. Також відповідачем подано клопотання про врегулювання спору за участю судді. Згідно ч. 1 ст. 201 ЦПК України, врегулювання спору за участю судді проводиться за згодою сторін до початку розгляду справи по суті. Оскільки позивачем такої згоди не надано, суд вважає, що підстав для проведення врегулювання спору за участю судді немає. Треті особи до судового засідання не з`явилися з невідомої суду причини, про час та місце розгляду справи повідомлені у порядку, передбаченому цивільно-процесуальним законодавством, про причини неявки суд не повідомили. Інших клопотань в порядку ст. 222 ЦПК України, учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі На підставі ухвали суду від 12.08.2025 задоволена заява позивача про забезпечення позову, зупинено стягнення за виконавчим листом. 12.08.2025 на підставі ухвали судді відкрите провадження у справі, яка розглядається у спрощеному позовному провадженні, розгляд справи по суті призначено на 24.10.2025, відповідачу запропоновано подати суду відзив на позовну заяву, третім особам пояснення (заперечення). ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Відповідно до виконавчого напису № 3137, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т. М., зареєстрованого в реєстрі 16.12.2021, з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», запропоновано стягнути заборгованість, яка виникла за кредитним договором № 1339312 від 23.04.2021, укладеним між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору факторингу № 2610 від 26.10.2021 є ТОВ «Фінансова компанія управління активами», за період з 25.10.2021 по 16.12.2021 в сумі 4759,20 грн тіло кредиту, 4267,20 грн нараховані та несплачені відсотки, 50,00 грн плата за вчинення виконавчого напису, всього 9076,40 грн. На підставі виконавчого напису № 3137 від 16.12.2021, державним виконавцем Горлівський ВДВС у Горлівському р-ні Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесені постанови: 22.07.2025 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису, 24.07.2025 постанову про арешт коштів боржника. V. Оцінка суду Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню з таких підстав. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, які встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Виконавчий напис це розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на підставі документів, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому вчинення виконавчого напису це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника. Вчинення виконавчих написів, крім того, врегульовано Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом МЮУ\~від 22.02.2012\~№296/5 (далі Порядок). Відповідно до п. 3.1, п. 3.2 гл. 16 розділу II Порядку, вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29.06.1999\~№ 1172 (далі Перелік). Відповідно до пункту 1 вказаного Переліку, для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Тобто, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє можливість спору між сторонами щодо кредитної заборгованості, не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, тобто перевіряє щоб документи, з яких обчислена заборгованість, не були спірні. Відповідно до п. 2.3 Порядку, боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. При цьому суд враховує постанову Верховного Суду від 30.09.2019 по справі № 357/12818/17. Судом не встановлено, що відповідачем вживалися заходи для інформування позивача про необхідність сплати заборгованості та дострокове повернення боргу. При цьому, пункт 2 (розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин») Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172, було доповнено постановою КМУ від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». В частині щодо доповнення Переліку розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 по справі № 826/20084/14, яка набула законної сили 22 лютого 2017 року, була визнана незаконною та нечинною. У зв`язку з цим, вчинення нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису на підставі пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, яким цей Перелік було доповнено постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 26.11.2014\~№ 662,\~що була визнана судом незаконною та нечинною, є неправомірним, винесеним незаконно та не підлягає виконанню. При цьому суд враховує п.п. 77-95 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021, справа № 910/10374/17. Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку і Переліку. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами В силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 605,60 грн за заяву про забезпечення позову та в сумі 1211,20 грн за подання позовної заяви, всього 1816,60 грн. Згідно ч.\~1\~ст.\~142\~ЦПК України,\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду з позовною заявою позивач сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн., що підтверджується платіжною інструкцією АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» від 30.07.2025 року № 0.0.4478655716.1 та при зверненні із заявою про забезпечення позову у розмірі 605,60 грн., що підтверджується платіжною інструкцією АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» від 30.07.2025 року № 0.0.4478657682.1, що міститься у матеріалах справи. До початку розгляду справи по суті відповідач надав заяву про визнання позову. Внаслідок того, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу належить повернути 50% судового збору, сплаченого при поданні позову та заяви про забезпечення позову, тобто у сумі 908,40 грн. Решту судового збору у сумі 908,40 грн належить стягнути з відповідача на користь позивача, позовні вимоги якої задоволені. Згідно ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати позивача на правову допомогу по цій справі склали 3000 грн, що підтверджується Договором про надання правової допомоги № 24/07-25 від 24.07.2025, Актом прийняття-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 30.07.2025, Свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1514 від 13.02.2008, ордером на надання правничої допомоги серія АХ № 1273597 від 24.07.2025. Відповідач надав клопотання про відмову у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу з огляду того, що необхідно врахувати дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи. Тому вважає, що необхідно відмовити позивачу у стягненні витрат на правову допомогу. При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім цього, оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.\~Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд виходить зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. При цьому суд враховує п.п. 132-134 постанови ВП ВС від 16.11.2022, справа № 922/1964/21. Також, суд зазначає, що, відповідно до положень ст. 14 ПК України, адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положення «Про форму та зміст розрахункових документів» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016, №13 та Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене постановою Правління НБУ від 29.12.2017 року № 148 не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність. Тобто, аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, суд доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. При цьому суд враховує п.п. 35-37 постанови КАС ВС від 16.04.2020, справа № 727/4597/19. Враховуючи викладене, суд вважає фіксовану суму правової допомоги у розмірі 3000 грн обґрунтованою, доведеною та відповідно, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, ст. 18 ЦК України, ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та

Outcome: approved