Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

У вересні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що з 17.07.2010 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] [INFO] , які проживають разом з позивачкою. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що подружжя проживає окремо з серпня 2022 року, позивач з дітьми виїхала проживати до Польщі, між подружжям відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Втрачено почуття любові та поваги одне до одного. Спільного господарства не ведуть. Позивачка вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Позивачка вважає, що проживаючи в різних країнах протягом 3-х років шлюб з відповідачем фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам позивачки та інтересам дітей, тому просить суд розірвати шлюб. Зазначає, що примирення між сторонами неможливе, тому просить не надавати строк для примирення. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище [PERSON] . Ухвалою суду від 05.09.2025 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник не з`явилися, проте представник позивача надала до суду письмове клопотання про розгляд справи без їхньої участі, зазначила, що позов підтримують. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, проте надав до суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі, зазначив, що позовні вимоги визнає, відзив на позовну заяву не подав. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши докази в межах заявлених позовних вимог та заперечень, суд дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 17.07.2010 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області, про що складено актовий запис №140 /а.с.5/. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , /а.с.6,7/. Сторони шлюбних відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, подружнє життя сторін не склалося, примирення неможливе, згоди щодо розірвання шлюбу у добровільному порядку не досягли, про що зазначено у позовній заяві. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, вирішення питання про те, яким прізвищем іменуватися після розірвання шлюбу, є виключним правом того, хто у зв`язку із шлюбом змінив своє прізвище, позивачка просить суд залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved