Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В позовній заяві вказує, що шлюб між сторонами було укладено 30 травня 1998 року. Від шлюбу сторони мають повнолітніх дітей. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини. Відповідач не бажає розривати шлюб у відділ ДРАЦС, спільне\~ життя і збереження сім`ї стало неможливим, сторони спільно не проживають з лютого 2024 року, тому просить суд розірвати шлюб. Ухвалою від 15 вересня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 02 жовтня 2025 року, яке відкладено на 03 листопада 2025 року, про що учасники справи повідомлені належним чином. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, в позовній заяві просила суд розглянути справу без її участі. Відповідно до ч.3 ст 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи без його участі. Тому розгляд справи проведений без участі позивача на підставі заяви. Відповідач [PERSON] \~ в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином матеріали справи містять поштову розписку про вручення відповідачу судового виклику. Відзиву на позов відповідач не подав, будь-які заяви чи клопотання від нього до суду\~ не надходили, тому розгляд справи проведений без участі належно повідомленого відповідача на підставі наявних у справі доказів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.\~ Суд, дослідивши та проаналізувавши наявні по справі докази,\~ приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами укладено 30 травня 1998 року\~\~ згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.10)\~\~\~\~\~\~ З встановленого в судовому засіданні випливають наступні правовідносини.\~\~\~ Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Правові підстави розірвання шлюбу викладені у Сімейному кодексі України. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. За приписами ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно\~ до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам неповнолітніх дітей. Пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказує, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам неповнолітніх дітей.\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З урахуванням обставин справи, враховуючи позицію позивачки щодо неможливості подальшого збереження шлюбу, неможливості примирення між сторонами, суд приходить до висновку,\~ що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечитиме інтересам сторін, що відповідно до ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. Беручи до уваги викладене, те, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад, оскільки позивач скористався своїм правом та звернувся до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу, суд вважає за можливе задовольнити позовну заяву та розірвати шлюб між сторонами, оскільки законодавством України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Також відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачкою не заявлена вимога щодо відновлення її дошлюбного прізвища, тому суд вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити відповідачці шлюбне прізвище. \~\~ На підставі\~ викладеного,

Outcome: approved