Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

02 травня 2025 року Державна екологічна інспекція у Волинській області звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Позов мотивований тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження № 42024032110000051 від 29 серпня 2024 року за частиною другою статті 197-1\~КК України було встановлено використання відповідачем земельної ділянки, що розташована у прибережній захисній смузі озера «Селище» з кадастровим номером 0725586500:04:001:0403, яка перебуває в користуванні останнього, з порушенням вимог Земельного кодексу України, а саме: в межах прибережної захисної смуги озера «Селище» із західної сторони водного об`єкта наявні посіви сільськогосподарських культур (сої). Постановою СВ Ковельського РУП ГУНП у Волинській області від 31 грудня 2024 року кримінальне провадження № 42024032110000051 закрите в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. У зв`язку з наявністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 53 КУпАП, 17 січня 2025 року складений протокол про адміністративне правопорушення. Постановою Державної екологічної інспекції у Волинській області від 17 січня 2025 року № 000141 [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 53 КУпАП, та накладене на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 85 гривень, що сплачений ним відповідно до квитанції від 17 січня 2025 року. Вказуючи, що внаслідок незаконних дій відповідача, що зумовлені використанням земельної ділянки не за цільовим призначенням та з порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, державі завдані збитки в розмірі 57\~655.79 гривень, які обраховані відповідно до «Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, псування земель, порушення режиму, нормативів і правил їх використання», що затверджена постановою КМУ від 25 липня 2007 року № 963, позивач просив стягнути з відповідача на користь держави в особі Державної екологічної інспекції у Волинській області вказану шкоду. У судове засідання представниця позивача не з`явилася, 29 жовтня 2025 року подала до суду заяву, в якій вказала, що позов підтримує просить його задовольнити та розглядати справу за її відсутності (а. с. 95). Відповідач у судове засідання не з`явився, 29 жовтня 2025 року подав до суду заяву, в якій вказав, що позов не визнає із викладених у письмових поясненнях підстав, просить відмовити в його задоволенні та розглядати справу без його участі (а. с. 94). Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Суд встановив, що відповідно до договору оренди земельної ділянки від 24 грудня 2003 року відповідач [PERSON] орендує земельну ділянку, розташовану на території Соловичівської сільської ради Турійського району Волинської області, загальною площею 13.12 га, на якій розміщені: водний об`єкт: озеро «Селище», площею водного плеса 5.3 га, та прибережна захисна смуга загальною площею 8.9 га. Цільове призначення земельної ділянки: для створення культурного рибного господарства та промислового вилову риби (а. с. 21-22). Під час досудового розслідування кримінального провадження № 42024032110000051 від 29 серпня 2024 року за частиною другою статті 197-1\~КК України було встановлено використання відповідачем земельної ділянки кадастровим номером 0725586500:04:001:0403, що розташована у прибережній захисній смузі озера «Селище» та перебуває в його користуванні, з порушенням вимог статті 60 ЗК України, а саме: в межах прибережної захисної смуги озера «Селище» із західної сторони водного об`єкта наявні посіви сільськогосподарських культур (сої). Так, протоколом огляду від 25 вересня 2024 року, листом спеціаліста землевпорядника [PERSON] від 01 жовтня 2024 року та схемою до акту обстеження встановлено площу розораної території в межах земельної ділянки з кадастровим номером 0725586500:04:001:0403, що становить 2.5 га. Відстань від крайньої найближчої точки земельної ділянки до водного об`єкта становить 28 метрів (а. с. 17-19). Постановою СВ Ковельського РУП ГУНП у Волинській області від 31 грудня 2024 року кримінальне провадження № 42024032110000051 закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а. с. 23 на звороті - 25). Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № 000141 від 17 січня 2025 року [PERSON] використовує земельну ділянку з кадастровим номером 0725586500:04:001:0403 не за цільовим призначенням, не виконує природоохоронний режим використання вказаної земельної ділянки, що є порушенням статей 61, 124-126 ЗК України (а. с. 26). Постановою державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції у Волинській області від 17 січня 2025 року № 000141 [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 53 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 85 гривень (а. с. 27). Відповідно до квитанції від 17 січня 2025 року [PERSON] сплатив штраф у розмірі 85 гривень (а. с. 28). Згідно з частиною першою статті 13\~Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією\~Конституцією. Відповідно до статті 66\~Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки. Частиною першою статті 58\~Земельного кодексу\~України та статтею 4\~Водного кодексу\~України передбачено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті, зокрема прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм. Згідно з вимогами статті 60\~Земельного кодексу\~України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. \~У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється, зокрема, розорювання земель, а також садівництво та городництво (частина перша, пункт «а» частини другої статті 61 Земельного кодексу України). Відповідно до статті 12\~Закону України\~«Про охорону\~навколишнього природного\~середовища» громадяни України зобов`язані: а) берегти природу, охороняти, раціонально використовувати її багатства відповідно до вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища; б) здійснювати діяльність з додержанням вимог екологічної безпеки, інших екологічних нормативів та лімітів використання природних ресурсів; в) не порушувати екологічні права і законні інтереси інших суб`єктів; г) вносити штрафи за екологічні правопорушення; д) компенсувати шкоду, заподіяну забрудненням та іншим негативним впливом на навколишнє природне середовище. Відповідно до статті 68\~Закону України\~«Про охорону\~навколишнього природного\~середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів. Статтею 69\~Закону України\~«Про охорону\~навколишнього природного\~середовища» встановлено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Відповідно до статті 22\~ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до частини першої статті 1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до розрахунку, що складений відповідно до «Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, псування земель, порушення режиму, нормативів і правил їх використання», що затверджена постановою КМУ від 25 липня 2007 року № 963, розмір шкоди, зумовленої нецільовим використанням земельної ділянки внаслідок розорювання прибережної захисної смуги озера Селище на території Турійської територіальної громади Ковельського району, яка перебуває у користуванні [PERSON] , становить 57\~655.79 гривень (а. с. 29 на звороті). Претензію позивача на суму 57\~655.79 гривень від 21 січня 2025 року відповідач [PERSON] отримав 30 січня 2025 року, проте залишив без відповіді та задоволення (а. с. 28 на звороті - 30). За змістом частини першої статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою вказаної статті процесуального закону передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доводи відповідача, викладені в письмових поясненнях (а. с. 83-84) про те, що він організував дискування, а не розорювання, частини прибережної смуги, площею близько 3 га, з метою очищення від кущів та самосіву на підставі відповідного рішення селищної ради, яку засіяв різнотрав`ям та насінням сої; що з вчиненням інкримінованого йому правопорушення, передбаченого статтею 53 КУпАП, він не погоджувався та штраф не сплачував, суд до уваги не бере, оскільки вони суперечать матеріалам справи, зокрема, протоколу огляду місця події від 25 вересня 2024 року, схемі до акту обстеження розораної ділянки, квитанції від 17 січня 2025 року про сплату штрафу, якими об`єктивно підтверджуються протилежні обставини. Окрім того, протокол про адміністративне правопорушення від 17 січня 2025 року відповідач підписав і жодних зауважень чи заперечень щодо викладених у ньому обставин не вказав. Постанова про накладення адміністративного стягнення від 17 січня 2025 року набрала законної сили 28 січня 2025 року та відповідач її не оскаржував, у зв`язку з чим у контексті положень частин шостої статті 82 ЦПК України вона є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої винесена, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою у розглядуваному випадку відповідачем [PERSON] . Враховуючи викладене вище, те, що відповідач не надав доказів на спростування доводів позивача про заподіяння ним державі в особі позивача майнової шкоди та її розміру, виходячи із характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 57\~655.79 гривень на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища. З огляду на те, що відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи і відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, то сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2\~422.40 гривень за подання цього позову слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного, статей 22, 1166 Цивільного кодексу України,\~статей\~68,\~69\~ Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», та

Outcome: approved