Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

Представник [PERSON] адвокат Павлов В. І. звернувся до суду через систему «Електронний суд» з позовом до [PERSON] , у якому просить: стягнути зі [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] , на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] , майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 123720 (сто двадцять три тисячі сімсот двадцять) грн. 42 коп.. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 листопада 2024 року сталася дорожньо-транспортна пригода, [PERSON] визнана винною у її скоєнні рішенням суду. Так, власником автомобіля, пошкодженого діями відповідача внаслідок цієї ДТП, є [PERSON] . Страховою компанією здійснено виплату відшкодування позивачеві у сумі 138395,67 грн., проте сума заподіяної шкоди складає 260516,09 грн., у зв`язку з чим позивач звертається до суду з позовом для вирішення питання щодо стягнення з відповідача різниці між сумою страхового відшкодування та вартістю відновлення пошкодженого автомобіля. Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 31.03.2025 прийнято до розгляду позов [PERSON] та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання, учасникам справи встановлено строки для подання заяв по суті справи. 24.04.2025 до суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив від представника відповідача [PERSON] адвоката Булах-Кобець Н. Ю., у якому остання просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Відзив, без заперечення факту настання зазначеної у позові ДТП, обґрунтований тим, що страховик після настання страхового випадку відшкодував оцінену шкоду, яка була заподіяна відповідачем майну позивача, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі у розмірі 136795,67 грн. Також представник відповідача зазначає, що позивач не зверталася з претензіями або позовом до страховика щодо недостатності суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого автомобіля та стягнення відповідної доплати. Крім цього, представник відповідача зазначає про сумнівність наданих позивачем доказів щодо вартості відновлювального ремонту автомобіля та сплати таких послуг. Крім цього, разом з відзивом надійшла заява представника відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та про залучення до участі у справі третьої особи. 30.04.2025 представник позивача через систему «Електронний суд» звернувся з відповіддю на відзив, у якій зазначає про незгоду із доводами відповідача, оскільки сплата страхового відшкодування не є повним відшкодуванням завданої дорожньо-транспортною пригодою шкоди, а відповідач рішенням суду визнана винною у скоєнні ДТП, тому різниця має бути стягнута з особи, яка є її завдавачем. Також зазначає про належність поданих доказів на підтвердження сплати вартості ремонту автомобіля. 10.06.2025 представник позивача звернувся через систему «Електронний суд» з заявою про забезпечення позову, яка зареєстрована судом 12.06.2025. Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 17.06.2025 у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 21.08.2025 задоволено клопотання представника відповідача про залучення третьої особи та залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС». 02.09.2025 представник позивача звернувся через систему «Електронний суд» з клопотання про витребування доказів від ПрАТ «СГ «ТАС». Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 24.09.2025 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано у ПрАТ «СГ «ТАС» докази,\~а саме: належним чином засвідчені копії всіх документів, в тому числі експертних висновків, протоколів оглядів, калькуляції, розрахунків тощо, що стали приводом для прийняття рішення страховиком про здійснення страхового відшкодування за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 02.11.2024 за участі автомобіля [PERSON] Skoda Octavia, державний номер [NUMBER] . У задоволенні заяви представника відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження відмовлено. 02.10.2025 від ПрАТ «СГ «ТАС» надійшли витребувані докази, а саме копії матеріалів страхової справи за фактом ДТП, яка відбулася 02.11.2024 за участі автомобіля [PERSON] «Skoda Octavia», д. н. з. [NUMBER] . Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 29.10.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про призначення судової автотоварознавчої експертизи. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили задовольнити з підстав, викладених у заявах по суті. Представник відповідача заперечувала проти позову, просила у його задоволенні відмовити та врахувати пояснення, викладені у заявах по суті. Суд, заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали справи, встановив таке. Постановою Московського районного суду м.Харкова від 12.11.2024 року по справі 643/13397/24, яка набрала законної сили 22.11.2024 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Згідно вказаної постанови, 02 листопада 2024\~року о\~15 годині 45 хвилин водій [PERSON] , рухаючись по пр-ту Героїв Харкова, 91 у місті Харкові, керуючи транспортним засобом Chery Tiggo, державний номерний знак [NUMBER] , не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не зреагувала на її зміну, не дотрималася безпечної дистанції та скоїла зіткнення з транспортним засобом Skoda Octavia A5, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , а той, у свою чергу, - з транспортним засобом Nissan Note, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , які стояли попереду. Внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження, було завдано матеріальних збитків. Тим самим водій [PERSON] порушила вимоги п. 2.3 б), 13.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] власником автомобіля Skoda Octavia A5, д.н.з. [NUMBER] , є позивач [PERSON] . На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія Chery Tiggo, державний номерний знак [NUMBER] , була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР 223058912 в АТ «СГ «ТАС». Згідно ремонтної калькуляції від 02.11.2024 № 92426271 вартість ремонту автомобіля Skoda Octavia A5, д.н.з. [NUMBER] складає 260516,09 грн. 05.11.2024 [PERSON] звернулася до ПрАТ СГ «ТАС» із заявою про страхове відшкодування. Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу № 98-D/15/92 від 02.12.2024 такий збиток складає 137768,30 грн з ПДВ на запасні частини та матеріали. Відповідно до висновку експерта № 523.24СЕ_СК судової транспортно-товарознавчої експертизи автомобіля Skoda Octavia A5, реєстраційний номер [NUMBER] , складеного 14.01.2025 за заявою ПрАТ СГ «ТАС», вартість відновлювального ремонту цього автомобіля із урахування коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, внаслідок ДТП від 02.11.2024 складає 138395,67 грн. Згідно страхового акту № 01461/42/925 від 17.01.2025 розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті ставить 136795,67 грн. З розрахунку ПрАТ СГ «ТАС» суми страхового відшкодування від 17.01.2025, що є додатком до вищевказаного акта, слідує: страхова сума за договором 160000,00 грн; матеріальний збиток Висновок № 523.24СЕ_СК від 14.01.2025 138395,67 грн; вартість робіт 31069,00 грн; вартість матеріалів 54718,23 грн; вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту 175361,46 грн; коефіцієнт зносу замінених складових 0,7 122753,02 грн; франшиза 1600,00 грн; розмір страхового відшкодування, що підлягає виплаті 136795,67 грн. Відповідно до інформаційного повідомлення про зарахування коштів № 6732 від\~21.01.2025, ПрАТ СГ «ТАС» здійснило перерахунок коштів у сумі 136795,67 грн на рахунок зазначений [PERSON] , в якості страхового відшкодування. Отримувачем коштів зазначено ФОП [PERSON] 22.01.2025 представник позивача надіслав відповідачу вимогу про відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП, про що свідчить накладна Укрпошти та опис вкладення у цінний лист. Згідно інформаційного повідомлення про зарахування коштів № 233360320 від 06.02.2025 на рахунок ФОП [PERSON] було сплачено кошти у розмірі 118884,33 грн, з призначенням платежу: сплата за ремонт т/з Skoda Octavia, д/н [NUMBER] , [PERSON] . Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Частиною другою статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже підставою цивільно-правової відповідальності, як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової (матеріальної) шкоди. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. За приписами частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди. Між сторонами існує спір, що виник з деліктного зобов`язання про відшкодування шкоди власнику пошкодженого майна (транспортного засобу) винною особою - заподіювачем шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено у статті 1166 ЦК України, частиною першої якої передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Згідно ст. 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. 20.06.2024 набрав чинності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 3720-IX, який введено в дію з 01.01.2025, та на підставі набрання чинності якого втратив чинність попередній Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV. Відповідно до ч. 6 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 3720-IX від 20.06.2024, договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладені та набрали чинності до введення в дію цього Закону, продовжують діяти на умовах, що були чинними на день набрання чинності такими договорами. На договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що укладені після набрання чинності цим Законом та набирають чинності після введення в дію цього Закону, поширюються вимоги цього Закону. Дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь-які зобов`язання за будь-якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Як видно з полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР 223058912, датою початку дії такого визначено 27.08.2024, страховий випадок мав місце 02.11.2024, відтак до спірних правовідносин щодо страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів необхідно застосовувати положення Закону України № 1961-IV. Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон № 1961-IV, яким визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди. Згідно з статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до абзацу 1 пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Водночас відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Зазначена норма у главі 82 ЦК України визначає особливості розподілу повної відповідальності (стаття 1166 ЦК України) між особою, яка заподіяла шкоду та її страховиком (МТСБУ). Стаття 1194 ЦК України, встановивши межі відповідальності особи, яка заподіяла шкоду та застрахувала свою цивільну відповідальність у розмірі, що перевищує страхове відшкодування, тим самим покладає решту відповідальності на страховика. Отже, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20). Відтак, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, суд на підставі статті 1194 ЦК України постановляє стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У цій справі позивачем як потерпілою особою пред`явлено вимогу до відповідача як винуватця ДТП про відшкодування залишку між фактичним розміром збитків та сумою страхового відшкодування, яку виплатило ПрАТ «СГ «ТАС», для повного відшкодування завданої майнової шкоди у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу в ДТП, розмір якої встановлено у тому числі висновком експерта № 523.24СЕ_СК судової транспортно-товарознавчої експертизи автомобіля Skoda Octavia A5, реєстраційний номер [NUMBER] , складеного 14.01.2025. Щодо доводів представника відповідача про те, що строк дії свідоцтва експерта [PERSON] закінчився 16.10.2023, то суд вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 4 Наказу «Про деякі питання забезпечення судово-експертної діяльності в умовах воєнного стану» № 1138/5 від 14.03.2022 (в редакції станом на 14.01.2025) продовжено строк дії свідоцтв про присвоєння кваліфікації судового експерта фахівцям, які до введення воєнного стану в Україні подали заяви та документи для проходження атестації в Центральній експертно-кваліфікаційній комісії при Міністерстві юстиції України з метою продовження строку дії свідоцтв, а також свідоцтв про присвоєння кваліфікації судового експерта, строк дії яких закінчується у період дії воєнного стану, або протягом одного місяця після припинення чи скасування воєнного стану. Відтак, судовий експерт мав повноваження складати вищевказаний висновок. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно із статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Тобто, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент ДТП або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона не зобов`язує потерпілого визначати розмір збитків, які підлягають відшкодуванню, відповідно до вже сплаченої реальної вартості виконання відповідних відновлювальних робіт. У постанові від 30 жовтня 2019 року в справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18) Верховний Суд, розглядаючи подібну справу, зробив висновок про те, що посилання судів попередніх інстанцій, як на підставу відмови у стягненні шкоди з ОСОБА 2 , на те, що витрати стягуються судом лише після проведення ремонтних робіт автомобіля та доведеності їх сплати є помилковими, не ґрунтуються на законі і не відповідають обставинам цієї справи. Позивачем заявлено вимоги, зокрема до [PERSON], про відшкодування заподіяної ним ОСОБА 1 шкоди (збитків) до яких законом віднесено також і витрати, які особа як вже зробила так і мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Позивачем надано докази на підтвердження завданих йому реальних збитків (вартості відновлювального ремонту) у розмірі 90 477,94 грн, а відповідачами не спростовано заявлений позивачем розмір шкоди будь-якими іншими належними доказами. У постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року за наслідками розгляду справи №\~755/7666/19 також зазначено, що відповідно до частини першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Розглядаючи спір за аналогічних обставин предмету та підстав позову. Верховний Суд у справі № 755/7666/19 задовольнив позовні вимоги позивача та визнав, що винна особа повинна сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. При цьому, суд касаційної інстанції визнав, що таке відшкодування повинне бути виплачене безумовно, без встановлення доведення факту ремонту автомобіля, оскільки судом зазначено, що відомості про фактичне здійснення ремонту автомобіля позивача в матеріалах справи відсутнє, однак він має право на відшкодування збитків, які мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Статтями 28, 29 Закону № 1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092). Суд в оцінці обставин справи виходить з того, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Вказаний правовий висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема і в постановах від 14 серпня 2019 року у справі № 344/3008/17, від 15 жовтня 2020 року у справі №\~755/7666/19, від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18, від 16 лютого 2022 року у справі № 709/370/20, який підлягає врахуванню в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Системний аналіз статті 22 ЦК України частини другої статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу. Зазначений висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17, що відповідає висновку, зробленому у постанові Верховного Суду від\~07\~лютого 2019 року у справі № 645/3746/16, згідно якого за правилами статей 1188, 1192 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у розмірі реальної вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу враховується у випадку стягнення на користь потерпілого вартості такого майна, підстав для відступу від якого колегія суддів не вбачає, оскільки у справі, що переглядається, позивач заявив вимогу не про стягнення повної вартості автомобіля, а щодо стягнення вартості відновлювального ремонту автомобіля, в результаті його пошкодження при ДТП, винуватцем якого є відповідач. За таких обставин [PERSON] , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язана сплатити [PERSON] вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу без врахування його фізичного зносу, оскільки такий розмір відшкодування визначено згідно вимог чинного законодавства і позивачем заявлено ці вимоги у зв`язку з необхідністю відновлення автомобіля з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу). Позивачем надано належні докази на підтвердження завданих їй збитків у вигляді витрат, які вона змушена зробити для відновлення свого майна до попереднього стану (вартості відновлювального ремонту), тому вона вправі вимагати відшкодування завданих збитків у повному обсязі відповідно до вимог статей 22, 1192 ЦК України. Судом встановлено, що згідно рахунку-фактури № 09/12 від 09.12.2024 складеного ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] , загальна сума до сплати за матеріали та запасні частини, а також за роботи, складає 255680,00 грн. При цьому, у вищезазначеному висновку вказано, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу Skoda становить 261148,69 грн. Тобто, це більше ніж у ремонтній калькуляції від 02.11.2024, де вказано вартість у розмірі 260516,09 грн. Страхова компанія відшкодувала позивачу вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу, але за мінусом франшизи у розмірі 1600,00 грн, тому страхова виплата становила 136795,67 грн (138395,67 грн 1600,00 грн). Отже, відповідач має право на відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. Визначаючи фактичний розмір шкоди завданий позивачу, суд виходить з того, що на цей час автомобіль відремонтований ФОП [PERSON] та згідно акта виконаних робіт від 29.03.2025 № 09/12 вартість такого ремонту склала 255680,00 грн, тобто така ціна менша, ніж зазначено у висновку експерта та первинної ремонтної калькуляції. Відтак, суд доходить висновку, що позивач має право на відшкодування шкоди у загальному розмірі 118884,33 грн (255680,00 грн 136795,67 грн), включно із безумовною франшизою страховика в сумі 1600,00 грн. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою складає 118884,33 грн, проте позивач просить стягнути з відповідача суму шкоди розраховану як різницю суми відновлювального ремонту обчисленого страховиком (260516,09 грн) та сумою, виплаченою фактично. З цього приводу суд зазначає, що у межах розгляду цієї справи, сума, що підлягає стягненню з відповідача розраховується за фактично завдану шкоду, тобто 118884,33. Стягнення майнової шкоди у визначеному позивачем розмірі з відповідача, як з винної особи, у даному випадку відповідає обставинам справи та вимогам законодавства, так як вартість майнового збитку, завданого власнику пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений на користь позивача розмір страхового відшкодування. Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Питання про судові витрати в частині витрат зі сплати судового збору суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial