Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

Позивач 12 вересня 2025 року звернувся до суду з даною позовною заявою. Свої вимоги\~обґрунтовує,\~що [INFO] у\~шлюбі з\~відповідачем [PERSON] народилась донька [PERSON] . На підставі рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 02 грудня 2014 року, шлюб між сторонами розірвано та після розірвання шлюбу донька залишилась проживати разом із матір`ю в [ADDRESS] . Зазначає, що фактично з моменту розірвання шлюбу, почали виникати непорозуміння щодо порядку участі його у вихованні дитини та реалізації його батьківських прав. Вказує, що відповідач штучно створює перешкоди у спілкуванні з донькою та він позбавлений можливості повноцінно зустрічатись, спілкуватись та брати участь у вихованні дитини. Так як вирішити дане питання мирним шляхом не вдається, з метою недопущення страждань та негативного впливу на дитину, позивач просить визначити наступні способи його участі у вихованні доньки [PERSON] : побачення два рази на тиждень за місцем навчання доньки або за місцем її проживання; спільний відпочинок: частину літніх канікул дитина проводить з батьком; необмежене спілкування з донькою особисто, засобами телефонного, поштового та електронного та іншого засобу зв`язку; у разі, якщо святкові дні припадають на день його побачення з донькою або цей день передує дню побаченню, або є наступним після нього, то такі дні донька проводить з батьком; в день побачення з донькою він має право забирати доньку з дому/школи особисто. Ухвалою судді від 18 вересня 2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання Протокольною ухвалою від 09 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи. В підготовчому судовому засіданні, позивач [PERSON] позов підтримав, з підстав зазначених у ньому, суду пояснив, що у зв`язку із воєнними діями, він не має змоги приїхати в Україну. На даний час він за кордоном, перебуває там орієнтовно 2,5 місяці, тому має намір отримати відстрочку від мобілізації, і тоді буде мати можливість спілкуватись із дитиною та приїжджати до неї. Крім того, суду повідомив, що на даний час він перебуває у шлюбі з іншою жінкою, виховує п`ятеро дітей, з яких двоє спільних. Вказував, що звернувся до суду з даним позовом, оскільки йому необхідно надати докази в ТЦК та СП, що він утримує дочку [PERSON] . При розмові з відповідачем, він пропонував сплачувати аліменти, однак вона відмовилась, зазначивши, що раніше він не проявляв ініціативи щодо утримання дитини. Метою подачі позову є можливість спілкування з дитиною та отримання відстрочки від мобілізації. Крім того, зазначив, що відповідач перешкоджала у спілкуванні з дочкою, тому він втратив зв`язок із нею. Оскільки дружина проти надання йому документів, які потрібні для оформлення відстрочки, він звернувся до суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з підстав зазначених в ньому. Крім того, суду пояснила, що сторони у справі не врегулювали належним чином питання участі батька у вихованні дитини, тому позивач змушений був звернутись до суду. Крім того, зазначила, що відповідач не виходила на зв`язок, через віддаленість він не мав змоги приїхати та особисто обговорити питання участі у вихованні доньки. З дитиною він спілкувався засобами зв`язку, месенджерами, але хоче задокументувати свої права, щоб не виникало жодних питань і він міг забирати дитину. Крім того зазначила, що одним із додаткових аргументів, які спонукали звернутись із даним позовом до суду, подання рішення суду з метою отримання відстрочки від мобілізації, оскільки не тільки докази матеріального забезпечення є необхідними для подачі документів, а й інколи докази участі у вихованні дитини. З даним питанням позивач до органу опіки не звертався, оскільки вважав, що рішення суду буде виконуватись краще. Відповідач в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позовних вимог, суду пояснила, що коли дитина була маленька, вона хвилювалась за доньку, та не завжди дозволяла її забирати позивачу додому. Ніколи не забороняла бачитись та спілкуватись позивачу з донькою, перешкод цьому не чинила. Як дитині було 9 років вона їздила з батьком на озеро відпочивати. Вказувала, що можливо були випадки, коли вона відмовляла у зустрічі з дитиною у зв`язку з поважними обставинами. На даний час, вона не заперечує, щоб батько бачився та забирав доньку до себе, оскільки остання вже є дорослою Протягом останніх двох років він такого бажання не виявляв та не бачився з донькою. Номер телефону вона не змінювала. Два місяці тому по відеозв`язку вона спілкувалась із позивачем, який просив надати йому із сільської ради довідку, що він утримує дитину, на що вона йому відмовила. Кошти на утримання дитини позивач їй не надає, інколи при зустрічах із донькою він давав їй гроші, подарунки. Відповідач зазначила, що донька спілкується з батьком по телефону, на даний час дитина образилась на нього за позов до суду. Відповідач не заперечує щодо даного позову, розуміє, що в нього інша мета, йому потрібні документи для ТЦК та СП. В судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору підтримала висновок органу опіки та піклування Горохівської міської ради про визначення способу участі у вихованні дитини. Суду повідомила, що відповідач перебуває за кордоном, на засідання комісії не з`явився, однак в телефонному режимі повідомив, що бажає спілкуватись з донькою, хотів передати кошти, однак йому не скидали картки. Крім того, відповідач в іншому шлюбі має дітей та хоче налагодити стосунки між дітьми. Звичайно виконати ті умови, які позивач просить у позовній заяві неможливо у зв`язку з його перебуванням за кордоном, однак враховуючи інтереси дитини та право дитини на спілкування з нею, орган опіки та піклування надав висновок в якому визначив спосіб участі батька у вихованні доньки. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , її матір`ю є [PERSON] , батьком [PERSON] , що стверджується повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Ратнівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 02 грудня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно зі\~ст. 15 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною четвертою статті 10\~ЦПК України і статтею 17\~ЗУ «Про\~виконання рішень\~та застосування\~практики Європейського\~суду з\~прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року). Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 вказаної Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою\~статті 5 СК України\~передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята\~статті 7 СК України). Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Згідно з ч.ч. 2, 8, 9\~статті 7 СК України\~сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного (сімейного) права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; перевага балансу інтересів; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. Відповідно до ст. 141 СК України\~встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на виховання обома батьками. Відповідно до частини другої\~статті 155 СК України\~батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2-3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з частиною першою\~статті 159 СК України\~якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина друга\~статті 159 СК України). Конструкція\~статті 159 СК України\~свідчить, що законодавець розмежовує вимоги про встановлення способу участі у вихованні дитини та про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Спір щодо участі у вихованні дитини тим з батьків, який проживає окремо від неї, відповідно до\~ст.158 СК України\~вирішується органом опіки та піклування за заявою матері, батька дитини. Тоді орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Це рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. І лише у випадку, коли той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Оскільки в\~СК України\~чітко встановлено,\~що сімейні\~права та\~обов`язки\~є такими,\~що тісно\~пов`язані\~з особою,\~а тому\~не можуть\~бути передані\~іншій особі,\~можна констатувати,\~що в\~силу настання\~певних юридичних\~фактів (дій\~чи подій),\~які мають\~бути підтверджені\~виключно актами\~цивільного стану\~(свідоцтво\~про смерть)\~чи рішенням\~суду (про\~позбавлення батьківських\~прав,\~визнання недієздатним,\~померлим,\~безвісно відсутнім)\~та позбавляють\~особу користуватися\~батьківською правосуб`єктністю,\~такі права\~та обов`язки\~припиняються та\~не потребують\~додаткового підтвердження\~того,\~що один\~із батьків\~самостійно виконує\~їх. Саме така правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 10 липня 2024 року у справі № 127/16211/23 (провадження № 61-1964св24), від 10 грудня 2024 року у справі №299/8679/23 (провадження № 61-14033св24), від 15 січня 2025 року у справі № 755/15383/23. Відповідно до частин 4 і 5\~ст.\~19\~СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Положення ч. 6 ст.\~19\~СК України містять право суду не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування Горохівської міської ради про визначення способу участі батька [PERSON] , жителя села Чевель Ковельського району Волинської області у вихованні неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , встановлено, що шлюб між батьками розірвано, [PERSON] проживає із матір`ю [PERSON] у [ADDRESS] ,. Службою у справах дітей проведено обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] за результатами обстеження встановлено, що умови проживання добрі. Кімнати облаштовані необхідними меблями та побутовою технікою. Умови проживання та виховання дитини належні. Під час бесіди мати повідомила, що ніколи не створювала перешкод участі батька у вихованні доньки. Цю інформацію також підтвердила і сама неповнолітня дитина [PERSON] . Крім того, встановлено, що [PERSON] фактично за адресою [ADDRESS] не проживає, зі слів односельчан, дана особа перебуває за кордоном, тому провести обстеження умов проживання та надати акт обстеження не вбачається можливим. Відповідно до характеристики, виданої Старовижівською селищною радою Ковельського району Волинської області від 13 жовтня 2025 року, [PERSON] одружений, проживає разом із сім`єю, працює. До адміністративної відповідальності не притягався. На обліку в раді профілактики правопорушень та злочинів не притягувався. [PERSON] 22 жовтня 2025 року на засіданні комісії в телефонному режимі повідомив, що на даний час дійсно перебуває за кордоном у зв`язку із трудовою діяльністю. Батько повідомив, що підтримував зв`язок із донькою, цікавився її життям, однак зі слів чоловіка, колишня дружина перешкоджає його спілкуванню з дитиною. Батько має бажання брати участь у вихованні дитини та зазначив, що хоче спілкуватись з нею на даний час засобами відеозв`язку (телефон, месенджери та інші онлайн-платформи), а також відвідувати її під час приїздів в Україну. Також чоловік не зазначив конкретної дати, коли планує приїхати до доньки по місцю її проживання. Мати не заперечує проти спілкування батька з донькою дистанційно та особисто під час його приїздів в Україну за умови дотримання інтересів дитини. Неповнолітня [PERSON] також була присутня на засіданні комісії з питань захисту прав дітей. Дівчина повідомила присутнім, що не заперечує щодо спілкування з батьком, однак остання їх зустріч була близько 2 років тому. Зі слів дитини батько за останній період часу не особливо цікавився її справами та життям. Враховуючи, що [PERSON] досягла 14 річного віку, що дозволяє їй самостійно висловити думку з приводу спору, реалізуючи право дитини на спілкування з батьком, діючи в інтересах неповнолітньої, орган опіки та піклування визначив наступний спосіб участі батька у вихованні неповнолітньої доньки: 1. [PERSON] має право бачитись з донькою [PERSON] за згодою сторін, з урахуванням бажання дитини; 2. [PERSON] має право ініціювати зустрічі або інші форми спілкування з батьком за власним бажанням; 3. [PERSON] зобов`язаний повідомляти [PERSON] про місце, в яке забирає доньку, унеможливлювати негативний вплив на дитину та не допускати негативних висловлювань на адресу матері та її рідні зі сторони осіб, які будуть присутні під час здійснення своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; не налаштовувати дитину проти матері та її рідні. 4. [PERSON] зобов`язана не чинити перешкод у спілкуванні батька з дитиною, не налаштовувати дитину проти батька та його рідні, не допускати негативних висловлювань на адресу батька. Відповідно до ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. В судовому засіданні неповнолітня [PERSON] суду пояснила, що спілкується з батьком по телефону, та веде переписку через месенджери. Батько телефонував їй після першого засідання, але їй було образливо, що він звернувся до суду із позовом, тому даний дзвінок вона не прийняла. До цього випадку, він не дзвонив майже все літо. Бачилась із батьком десь рік тому, після її дня народження, батько попросив вийти на трасу, бо проїжджав біля села. При зустрічі вони спілкувались, батько дав їй гроші. Подарунків тато їй не передає. Зазначила, що мама не забороняє зустрічатись із батьком, забороняла лише, коли вона була меншою. Минулого року тато пропонував їй до нього поїхати, але вона відмовилась, бо не мала бажання. Статтею 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене в статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (mutatis mutandis пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заяви №17160/06 та №35548/06; пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року в справі «Меньшакова проти України», заява №377/02). Отже, з метою належного звернення за судовим захистом особа на момент звернення до суду повинна обґрунтувати існування його порушеного права або законного інтересу. Суд також враховує, що принцип змагальності згідно\~ст. 12 ЦПК України\~забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. За змістом частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Таким чином, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)). Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову. До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20). У відповідності до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З аналізу наданих сторонами доказів та наявних в матеріалах справи відомостей, суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на порушення його прав та інтересів. У ході судового розгляду суд не встановив, що відповідач чинить перешкоди у спілкуванні позивача з донькою, натомість судом встановлено, що відповідач не перешкоджає позивачу у спілкуванні з дитиною, не заперечує проти його участі у вихованні, а навпаки, підтримує можливість такої участі. Доказів створення будь-яких перешкод позивачем не надано також. Крім того, спосіб участі позивача у вихованні доньки [PERSON] , який він просить визначити суд, на даний час не може бути виконаний та реалізований, оскільки позивач перебуває за кордоном. На думку суду, даний позов подано не в інтересах дитини, а виключно в інтересах самого позивача, який має намір використати судове рішення як спосіб отримати відстрочку від військової служби, про що особисто повідомив в підготовчому судовому засіданні. Така поведінка позивача свідчить не про реалізацію своїх батьківських прав, а про недотримання принципу добросовісності сторін та невідповідності найкращим інтересам дитини. З урахуванням викладеного вище, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність доказів,

Outcome: dismissed