Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

Представник позивача звернувся з позовом до суду в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором та просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №3261313206/264799 від 15.03.2020 в розмірі 10946,25 грн., а також судові витрати. Позов мотивовано тим, що 15.03.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу» та [PERSON] був укладений кредитний договір №3261313206/264799, відповідно до умов якого відповідачка отримала грошові кошти в розмірі 3500 грн., зі сплатою відсотків на умовах договору. 31.05.2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу №1-31/05/21, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників, в тому числі право вимоги за кредитним договором №3261313206/264799 від 15.03.2020, укладеним [PERSON] . В подальшому, 03.06.2021 року ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» відповідно до умов договору відступлення права вимоги №1-03/06/2021, відступив право вимоги за кредитним договором №3261313206/264799 від 15.03.2020 до ТОВ «ФК Дебт Коллекшн», у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до відповідачки. Внаслідок невиконання відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором за нею утворилася заборгованість в розмірі 10946,25 грн., яка складається з: 3500 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 7446,25 грн. прострочена заборгованість за процентами. Вказану суму просить стягнути з відповідачки, а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн. 03.10.2025 року представником позивача була надана заява про розподіл судових витрат, в якій просить стягнути з відповідачки на користь позивача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10500 грн. (а.с.45-47). Ухвалою суду від 08.09.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.39). Представник позивача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 59), в позовній заяві просив справу розглядати за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.6 на звороті). Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи відповідно до п. 4 ч. 8\~ст. 128 ЦПК України (а.с.43-44, 57-58), та не повідомила суд про причини неявки, заяви про розгляд справи без її участі чи відзиву на позов не надала. Ухвалою суду від 04.11.2025 року встановлено заочний розгляд справи. За вказаних обставин, відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як встановлено судом, 15 березня 2020 року [PERSON] за допомогою електронного підпису R25126 підписала індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту №3261313206/264799, за умовами якого ТОВ «Гоуфінгоу» надало клієнту фінансовий кредит у розмірі 3500,00 грн, строком на 15 днів до 29.03.2020 року (а.с.18-21). Згідно з п.п.1.3, 1.4 Договору за користування кредитом клієнт сплачує товариству 675,25% річних від суми кредиту в розрахунку 1,85% на добу, тип процентної ставки фіксована. Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом (а.с.18). Згідно з п.2.1. Договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору. Цього ж числа [PERSON] електронним підписом у формі одноразового ідентифікатора R25126 підписано Графік розрахунків та орієнтовну сукупну вартість кредиту, що є додатком №1 до договору про надання фінансового кредиту №3261313206/264799 від 15.03.2020 (а.с.21). Довідкою про ідентифікацію ТОВ «Гоуфінгоу» підтверджено, що клієнт [PERSON] , з якою укладено договір №3261313206/264799 від 15.03.2020 ідентифікована ТОВ «Гоуфінгоу». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): здійснювалось в інформаційно-телекомунікаційній системі www.gofingo.com.ua одноразовий ідентифікатор R25126, дата відправки ідентифікатора позичальнику 15.03.2020, номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор: [NUMBER] (а.с.13). Згідно розрахунку станом на 26.05.2025 року заборгованість за кредитним договором №3261313206/264799 становить 10946,25 грн, з яких: 3500 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 7446,25 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом (а.с.10). Доказів на спростування факту укладення вказаного договору та отримання кредитних коштів відповідачкою не надано. Так, відповідачка в судове засідання не з`явилася, не скористалася своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надала належних доказів, які спростовують доводи позивача щодо укладення кредитного договору та розміру заборгованості. Вказаний договір було підписано відповідачкою шляхом накладення електронного підпису одноразовим індентифікатором (а.с.21). У статті 3 Закону № 675-VIII «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначає, що у зв`язку порушеннями зобов`язань відповідачка має таку заборгованість, а саме: 10946,25 грн, з яких: 3500 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 7446,25 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом (а.с.10). Так в даному випадку відповідачка за договором №3261313206/264799 від 15.03.2020 року\~з ТОВ «Гоуфінгоу» отримала кредитні кошти в сумі 3500 грн. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення [PERSON] отриманих в кредит коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування. Таким чином, оскільки відповідачка не виконала взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, отримані в кредит кошти не повернула, позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) по вищевказаному договору, підлягають задоволенню. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Положеннями частини першої статті 610\~ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За правилами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до висновків, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13 «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.» Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі\~7446,25 грн., то суд виходить з такого. Так, за умовами договору №3261313206/264799 від 15 березня 2020 року\~укладеного між ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] було передбачено надання кредиту в розмірі 3500 грн, строком на 15 днів, процентна ставка 1,85 % на добу (а.с.18-21). Тому,\~ТОВ «Гоуфінгоу»\~мав право\~на нарахування\~та стягнення\~процентів за\~період визначений\~кредитним договором\~користування кредитними\~коштами,\~а саме\~за 15\~днів,\~що,\~виходячи із\~установлених у\~договорі процентних\~ставок (1,85%\~на добу)\~становить 971,25 грн (3500грн*1,85%/100*15днів). Заявляючи вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом в розмірі 7446,25 грн, позивач не вказав конкретний період нарахування таких відсотків, процентну ставку, за якою здійснено нарахування та не навів сам розрахунок. При тому, що умови укладеного між стороними кредитного договору не містять положень про можливість пролонгації договору та позивачем не надано належних та допустимих доказів наявності правових підстав для нарахування та стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом в заявленому розмірі. Тому, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №3261313206/264799 від 15.03.2020 року в розмірі 4471 грн 25 коп, що складається із суми заборгованості за основною сумою боргу 3500,00 грн, суми заборгованості за відсотками 971,25 грн. Згідно з частиною першою статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні. Відповідно до пункту першого частини першої статті 512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077\~ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно статті 514\~ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Так, судом встановлено, що 31.05.2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу №1-31/05/21 (а.с.22-25), відповідно до якого на умовах, встановлених цим договором та у відповідності до гл. 73 ЦК України, фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості). Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу №1-31/05/21 від 31.05.2021 року до ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» перейшло право вимоги за кредитним договором №3261313206/264799 боржник [PERSON] сума заборгованості разом 10946,25 грн. (а.с. 12). 03 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» укладено договір №1-03/06/2021, відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених договором, кредитор відступає за плату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитним договором, а новий кредитор заміняє кредитора як сторону кредитора у кредитному договорі, та приймає на себе всі його права та обов'язки за кредитним договором. Новий кредитор сплачує кредитору вартість прав вимоги, що відступаються (відчужуються), в порядку та на умовах, передбачених договором (а.с. 14-15). Згідно з витягом з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №1-03/06/2021 від 03.06.2021 року до ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» перейшло право вимоги за кредитним договором №3261313206/264799 боржник [PERSON] сума заборгованості разом 10946,25 грн. (а.с. 11). Таким чином, оскільки відповідачка не виконує умов кредитного договору, добровільно та в визначені строки не сплачує визначені договором платежі, а позивач набув права грошової вимоги до відповідачки за вказаним кредитним договором, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №3261313206/264799 від 15.03.2020 року в розмірі 4471,25 грн. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. За ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Таким чином для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу. Позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу було надано: договір №11/07/2025 про надання правової допомоги від 11.07.2025 року (а.с.16-17), рахунок від 01.10.2025 року (а.с.52), акт про отримання правової допомоги від 01.10.2025 року, згідно з якими вартість правової допомоги становить 10500 грн. (а.с.49, 52). Факт оплати вказаної суми підтверджується платіжною інструкцією №9562 від 01.10.2025 року на суму 10500 грн. (а.с.50). Відповідно до п.3.4 розліду 3 Договору про надання правової допомоги №11/07/2025 від 11.07.2025 року передбачено, що сторони погодили, що клієнтом буде сплачено адвокату гонорар за виконану роботу, протягом 20 банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг). При цьому суд зазначає, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 29 жовтня 2020 року (справа № 686/5064/20). Крім того, в даному випадку слід врахувати правову позицію, викладену у додатковій постанові Верховного Суду від 18.08.2021 року, згідно якої: «Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено». Так, суд враховує, що представником позивача вчинені такі дії: написання позовної заяви. Докази вчинення будь-яких інших процесуальний дій надані не були. При цьому розгляд справи відбувався без участі предстаника позивача. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу суд бере до уваги нескладність самої справи, оскільки вона не є великою за фабулою та предметом доказування; підготовка її до розгляду не потребує аналізу великої кількості норм чинного законодавства, значних затрат часу та зусиль; враховує, усталеність судової практики при вирішенні справ подібної категорії, а також тривалість затраченого представником позивача часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, положень ст. 11 ЦПК України, виходячи з вимог розумності та справедливості, виходячи з реальності наданих адвокатом послуг та враховуючи нескладність справи, усталеність судової практики при вирішенні справ подібної категорії, її розгляд в суді без участі представника позивача, суд доходить висновку про наявність достатність правових підстав для зменшення розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з 10500 грн. до 5000 грн. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», із позовних заяв майнового характеру, поданих юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн. З відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на 40,85 % з розрахунку: 4471,25 грн. (сума задоволених позовних вимог) х 100% : 10946,25 грн. (сума заявлених позовних вимог) = 40,85 % (відсоток задоволених позовних вимог). Сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідачки складає 989,55 грн. з розрахунку: 2422,40 грн. (сума сплаченого судового збору) х 40,85 % (відсоток задоволених позовних вимог). Та сума витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідачки складає 2042,50 грн з розрахунку: 5000 грн (сума витрат на правничу допомогу) х 40,85% (відсоток задоволених позовних вимог) : 100. На підставі викладеного,

Outcome: partial