Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

позивач через свого представника звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 24500,00 грн, а також судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. У обґрунтуванні позову позивач зазначив, що між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 7779159 від 12.04.2024, за умовами якого надано кредитні кошти в розмірі 5400,00 грн на умовах строковості, зворотності на платності. 27.11.2024 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 27.11/24-Ф, у відповідності до умов якого ТОВ «Діджи Фінанс» відступлено право грошової вимоги до боржників ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», в тому числі і до відповідача [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту № 7779159 від 12.04.2024. Відповідач не належним чином виконував свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 7779159 від 12.04.2024, внаслідок чого утворилася заборгованість у загальному розмірі 24500,00 грн, з яких: 5400,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 14256,00 грн - заборгованість за відсотками; 4844,00 грн - заборгованість за пенею. Посилаючись на право правонаступника вимагати стягнення ТОВ «Діджи Фінанс» просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 7779159 від 12.04.2024. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 03.07.2025 по даній справі відкрито спрощене позовне провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена судом належним чином, надала заяву, у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася судом належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслала, про причину неявки суд не повідомила, відзив та інші заяви з процесуальних питань від неї до суду не надходили. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково з огляду на таке. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 7779159, за умовами якого кредитор надав кредит у розмірі 5400,00 грн строком на 360 днів зі сплатою за користування кредитними коштами. Стандартна процентна ставка становить 2,20 % в день. 27.11.2024 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 27.11/24-Ф, у відповідності до умов якого ТОВ «Діджи Фінанс» відступлено право грошової вимоги до боржників ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», в тому числі і до відповідача [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту № 7779159 від 12.04.2024. Згідно ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що відповідач не належним чином виконував свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 7779159 від 12.04.2024, внаслідок чого перед позивачем за вказаним договором існує заборгованість в сумі 24500,00 грн, яка складається з наступного: 5400,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 14256,00 грн - заборгованість за відсотками; 4844,00 грн - заборгованість за пенею. Щодо стягнення пені у розмірі 4844,00 грн варто зазначити наступне. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, нарахування пені за невиконання грошового зобов`язання є неправомірним, а відтак у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 4844, 00 грн слід відмовити. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 7779159 від 12.04.2024 у розмірі 19656,00 грн. При цьому, будь-яких доказів, що підтверджують невідповідність розміру заборгованості (нарахованих процентів) умовам договору суду надано не було. Розрахунок заборгованості відповідачем жодним чином не спростований. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1943,46 грн (19656,00х2422,40?24500,00). Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Слід також зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial