Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

ТОВ "Юніт\~капітал"\~через свого\~представника -\~адвоката Тараненка\~А.\~І.\~звернулося до\~суду із\~позовом до\~ [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором\~в сумі\~30\~896,20\~грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 04.02.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 123425165 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідачка добровільно за допомогою мережі інтернет перейшла на офіційний сайт ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» - www.moneyveo.ua,\~ознайомилася із\~Правилами надання\~грошових коштів\~у позику,\~які єневід`ємною частиною кредитного договору. Після чого добровільно заявила про бажання отримання коштів подавши відповідну заявку, в якій вказала свої персональні дані. [PERSON] підписала кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV86Н7Р. 04.02.2023 увела ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснула кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору. Відразу після вчинення відповідачкою вказаних дій ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 6\~000,00 грн на її банківську карту № [NUMBER] . 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» був укладений договір факторингу № 28/1118-01, строком до 28 листопада 2019 року, строк дії якого після неодноразового укладення додаткових угод, сторони продовжили. Відповідно право вимоги за кредитним договором № 123425165 від 04.02.2023 перейшло до ТОВ ««Таліон плюс» за Реєстром прав вимоги № 226 від 25.04.2023. 30.10.2023 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» був укладений договір факторингу № 30/1023-01. Право вимоги за кредитним договором № 123425165 від 04.02.2023 перейшло до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» за реєстром прав вимоги № 2 від 20.12.2023. 06 березня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «Юніт капітал» був укладений договір факторингу № 060325-У, відповідно до умов якого до ТОВ «Юніт капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 123425165 від 04.02.2023 за реєстром прав вимоги № б/н від 06.03.2025. Відповідачка не виконує умови взятого на себе зобов`язання, не погашає кредит та не сплачує проценти за користування кредитом. На час звернення до суду заборгованість за кредитним договором становить 30 896,20 грн, яка складається із заборгованості по кредиту в сумі 6\~000,00 грн та заборгованості по несплачених відсотках за користування кредитом в сумі 24 896,20 грн. Посилаючись на наявність у правонаступника права вимагати стягнення заборгованості, ТОВ «Юніт капітал» просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 30 896,20 грн та понесені позивачем судові витрати, які складаються з судового збору, а також витрат на професійну правничу допомогу. Вказана справа надійшла за підсудністю з Придніпровського районного суду м. Черкаси відповідно до ухвали суду від 11.08.2025 та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу передана на розгляд у провадження судді Попельнюха А. О. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 09.09.2025 справа прийнята до свого провадження суддею Попельнюом А. О. та призначена до судового розгляду без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачці встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник відповідачки [PERSON] адвокат Трюхан В. Г. 19.06.2025 із використанням системи "Електронний суд" подав до Придніпровського районного суду м. Черкаси відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування поданого відзиву посилається на те, що право вимоги до [PERSON] переходило від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача ТОВ «Юніт Капітал». Разом з тим, на момент укладення договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 грошові зобов`язання [PERSON] за договором № 123425165 від 04.02.2023 ще не існували, а відтак і не могли відступатися права кредитора за цим договором. Оскільки на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , тому у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018. Таким чином, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснило передачу невизначених вимог, оскільки жодної вимоги до відповідачки на момент укладення договору факторингу не існувало, що є підставою для відмови у позові. Розмір витрат на правничу допомогу представник відповідачки вважає значно завищеним та не співмірними з обсягом виконаних адвокатом робіт, оскільки справа є типовою для позивача у відносинах з боржниками, збирання доказів адвокатом не відбувалося, а судові засідання в даній категорії справ відбуваються без участі адвоката. З урахуванням цього, просить зменшити суму витрат на правничу допомогу до 1 000,00 грн. Представник відповідачки також зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок витрат відповідачки на правничу допомогу становить 5 000,00 грн. Після прийняття справи до свого провадження суддею Попельнюхом А. О. та призначення її до судового розгляду без виклику (повідомлення) сторін від представника відповідачки [PERSON] адвоката Трюхана В. Г. 23.09.2025 через систему "Електронний суд" надійшла заява про врахування судом під час ухвалення рішення позиції представника відповдіачки, викладеної у раніше поданому відзиві на позов. Від представника позивача адвоката Тараненка А. І. 25.06.2025 до Придніпровського районного\~суду м.\~Черкаси надійшла\~відповідь на\~відзив,\~у якій\~представник зазначив,\~що з урахуванням визначених строків дії договору факторингу № 28/1118-01 та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом усього часу його дії, з 28.11.2018 до 31.12.2024. Відповідно до п. 1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Пунктом 1.2. договору визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги. В той же час, відповідно до п. 1.5. договору факторингу, реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за договором. Форма вказаного реєстру наведена в додатку №1 до договору. Тобто, реєстр не є разовим документом, оскільки договір факторингу передбачає (не забороняє) можливість їх укладення множинну кількість разів, у випадку бажання та необхідності Сторін. 25.04.2023 відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 226 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 15 698,20 грн. Представником відповідачки у відзиві не враховано усі матеріали справи та помилково визначено, що передача права вимоги відбулася в момент укладення договору факторингу. Проте, відповідно до умов договору факторингу, передача права вимоги здійснюється не за самим договором, а за реєстрами, які є додатками до нього. У свою чергу позивач долучив до позовної заяви всі належні докази, а саме: договір факторингу 28/1118-01 від 28.11.2018 та витяг з реєстру прав вимоги № 226 від 25.04.2023 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018. Відповідно до умов договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 передача (відступлення) прав вимоги здійснюється у момент підписання реєстру прав вимог. При цьому така передача не прив`язується до конкретного кредитного договору, а охоплює всі права вимоги, зазначені в реєстрах. Згідно з умовами договору факторингу, клієнт (первісний кредитор) зобов`язувався передати фактору всі права вимоги, зазначені в реєстрах прав вимоги. Це підтверджує факт фактичного відступлення прав вимоги, яке не обмежується виключно моментом укладення кредитного договору чи датою договору факторингу, а відбувається на підставі відповідного реєстру. Зокрема, реєстр прав вимоги до договору факторингу від № 28/1118-01 від 28.11.2018, до якого включено кредитний договір № 123425165 від 04.02.2023, укладений 25.04.2023, тобто через кілька місяців після укладення кредитного договору. Таким чином, на момент включення цього кредитного договору до реєстру, право вимоги вже існувало, а не є майбутнім, як помилково вважає представник відповідачки. Згідно з договором факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023 право вимоги переходить від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог згідно з формою, установленою у відповідному додатку. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до вказаного договору факторингу від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідачки за кредитним договором. А відповідно до п.п. 5.3.3 договору факторингу фактор має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб. Зокрема, на підтвердження переходу права вимоги за реєстром прав вимоги № 2 від 20.12.2023 до договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023. Підтвердженням про сплату ціни продажу за вищезазначеним реєстром та виконання фактором своїх обов`язків за договором факторингу є відповідна платіжна інструкція. 06.03.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали договір факторингу №060325-У. Згідно з п.1.2 договору перехід від клієнта (ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс») до фактора (позивач) прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2. Відповідно до договору реєстр боржників це інформація, що стосується боржників, оформлена за формою, встановленою у відповідному додатку (форма реєстру боржників) до цього договору. Таким чином, згідно витягу з реєстру боржників від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідачки на загальну суму 30 896,20 грн. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. На підтвердження переходу права вимоги до позивача разом із позовною заявою долучений акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 060325-У від 06.03.2025. На підтвердження переходу права вимоги за реєстром прав вимоги до договору факторингу № 060325-У від 06.03.2025, в матеріалах позову наявна платіжна інструкція, що свідчить про сплату ціни продажу за вищезазначеним реєстром та виконання фактором своїх обов`язків за договором факторингу. Право вимоги за кредитним договором № 123425165 від 04.02.2023 передані ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь ТОВ «Таліон Плюс», ТОВ «Таліон Плюс» - на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та в подальшому - позивачеві на підставі реєстрів прав вимоги, який оформлений належним чином. Тому представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, то представник позивача вважає їх розмір - 6 000,00 грн обґрунтованим, співмірним з обсягом наданих адвокатом послуг та таким, що відповідає критеріям реальності. Водночас, вважає недоведеними витрати на правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн, зазначені представником відповідачки, оскільки розцінки за надані послуги встановлені адвокатом довільно, без урахування об`єктивних факторів, що впливають на їх вартість. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом установлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Правовідносини, що виникли між сторонами спору, є договірними відносинами, пов`язаними із отриманням позики та відповідальності за порушення взятих на себе позичальником зобов`язань, тому до їх правового врегулювання застосуванню підлягають норми Розділу ІІ «Загальні положення про договір» та Глави 71 Розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань» Книги П`ятої «Зобов`язальне право» Цивільного кодексу України. Також, при розгляді вказаної цивільної справи суд враховує загальні засади цивільного судочинства, зокрема принцип змагальності сторін, нормативне визначення якого надано у статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням стороною процесуальних дій покладено на кожну із сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Статтею 1054 Цивільного кодексу України регламентовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ст. 13 Закону України "Про споживче кредитування" (Закон № 1734-VII) договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону № 1734-VII договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Статтею 205 Цивільного кодексу України визначені вимоги до форми правочину, відповідно до вказаної норми регламентовано, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів регламентовані Законом України «Про електронну комерцію» (Закон № 675-VIII). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 675-VIII електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1 ст. 11 Закону № 675-VIII). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. У свою чергу частиною 5 статті 11 Закону № 675-VIII встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Вимогами ч. 8 ст. 11 Закону № 675-VIII передбачено, що у разі укладення електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону № 675-VIII). Під час розгляду справи судом установлено, що 04.02.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] за допомогою електронного сервісу, що міститься на сайті www.moneyveo.ua, шляхом заповнення анкети-заяви укладений договір кредитної лінії № 123425165 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідачка підписала кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV86Н7Р. Відповідно до п. 2.1 договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит на суму 6 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Відповідно до умов кредитного договору первісний кредитор надав відповідачці кредит у національній валюті у розмірі 6 000,00 грн строком на 16 днів, до 20.02.2023, з процентною ставкою в розмірі 2,10 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом до закінчення дисконтного періоду на умовах, передбачених договором, після закінчення дисконтного періоду - з процентною ставкою в розмірі 2,98 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, а позичальник зобов`язувався одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відразу після укладення договору 04.02.2023 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснило грошовий переказ грошових коштів у сумі 6 000,00 грн на платіжну карту відповідачки № 4149-60ХХ-ХХХХ-8545, яку погоджено сторонами в п. 5.1.1. договору, що підтверджується даними платіжного доручення та довідкою № 12/2024, виданою АТ КБ "Приватбанк", отже первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти у визначеному договором порядку виконав у повному обсязі. Відповідачкою та її представником факту отримання грошових коштів не спростовується, що у свою чергу є додатковим підтвердженням виконання первісним кредитором умов договору належним чином та у повному обсязі і відсутність спору між сторонами щодо розміру отриманого кредиту. Усупереч умов договору № 123425165 від 04.02.2023 відповідачка взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 6 000,00 грн та заборгованості з несплачених відсотків за користування кредитом в сумі 9 698,20 грн, а всього 15 698,20 грн, про що свідчить розрахунок заборгованості, виконаний ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Як передбачено п. 9.1.1.5 договору, кредитодавець має право в будь-який час, в тому числі після закінчення дисконтного періоду, без згоди позичальника відступити право грошової вимоги до договором будь-якій фінансовій установі, яка відповідно до закону має право надавати кошти у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та/або послуги з факторингу, шляхом укладення будь-якого не забороненого законом правочину, зокрема, договору факторингу. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Тобто, відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). За змістом статей 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. З аналізу зазначеної норми вбачається, що її конструкція передбачає можливість укладення договору факторингу щодо вимог, які будуть відступлені у майбутньому. Відповідно обов`язкової вимоги щодо наявності заборгованості, чи наявності у неї статусу простроченої, законодавство не визначає. У свою чергу сторони договору мають право укласти такий договір із визначеним строком його дій, під час якого виконувати умови договору. Наведені висновки суду спростовують заперечення відповідача у частині неможливості відступлення права вимоги до моменту виникнення зобов`язання боржника. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладений договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до пункту 8.2 якого строк дії цього договору закінчується 28 листопада 2019 року. Водночас, відповідно до п. 8.6 договору додатки та додаткові угоди до даного договору набувають чинності з моменту їх підписання обома сторонами та становлять його невід`ємну частину. Судом установлено, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали ряд додаткових угод, а саме № 19 від 28.11.2019, № 26 від 31.12.2020, № 27 від 31.12.2021, № 31 від 31.12.2022, № 32 від 31.12.2023, якими продовжили строк дії договору до 31 грудня 2024 року. Виходячи з цього, реєстр прав вимоги, підписаний сторонами, містить всі необхідні дані (сума вимоги, боржник, дата переходу, підписи), відтак він є достатнім доказом передачі права вимоги, оскільки відповідає волевиявленню сторін та не суперечить закону. Зважаючи, що передача права вимоги здійснюється не за самим договором, а за реєстрами, які є додатками до нього, тому твердження представника відповідачки про те, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснило передачу невизначених вимог, яких не існувало на момент укладення договору факторингу, є помилковим. Згідно п. 4.1. договору факторингу, право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. Відповідно, право грошової вимоги до [PERSON] за договором кредитної лінії № 123425165 від 04.02.2023 перейшло до ТОВ «Таліон плюс» за реєстром прав вимоги № 226 від 25.04.2023 на загальну суму 15 698,20 грн. 30.10.2023 року між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» укладений договір факторингу № 30/1023-01, згідно з яким право вимоги за договором кредитної лінії № 123425165 від 04.02.2023 перейшло до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс». Так, згідно з п. 4.1. право вимоги переходить від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог згідно з формою, установленою у відповідному додатку. 20.12.2023 відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 2 до договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 30 896,20 грн. А відповідно до п.п. 5.3.3 договору факторингу фактор має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб. 06 березня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та ТОВ «Юніт капітал» був укладений договір факторингу № 060325-У, відповідно до умов якого до ТОВ «Юніт капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за договором кредитної лінії № 123425165 від 04.02.2023 за реєстром боржників від 06.03.2025. Згідно з п. 1.2 договору перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до умов договору, реєстр боржників це інформація, що стосується боржників, оформлена за формою, встановленою в відповідному додатку (форма реєстру боржників) до цього договору. Згідно витягу з реєстру боржників від 06.03.2025 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідачки на загальну суму 30 896,20 грн, про що також свідчить акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 060325-У від 06.03.2025. Підтвердженням переходу права вимоги за реєстрами прав вимоги за договорами факторингу також є платіжна інструкція № 5279 від 22.12.2023 та платіжна інструкція № 315 від 10.03.2025. Відповідачкою та її представником не надано доказів на підтвердження того, що вище вказані договори факторингу були оскаржені або визнані не дійсними, відтак сумніви сторони відповідача щодо доведеності факту переходу права вимоги за реєстрами прав вимоги є необґрунтованими. При наданні зазначених висновків суд також ураховує презумпцію правомірності правочину. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є й невиконання або виконання, порушення умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов`язання. Разом з тим, перевіряючи позовну вимогу щодо стягнення заборгованості за договором кредитної лінії № 123425165 від 04.02.2023, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою, суд не може погодитися з розміром нарахованих відсотків за користування кредитними коштами в сумі 24 896,20 грн, що обґрунтовується таким. При укладенні кредитного договору сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№ 202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. За умовами договору кредитної лінії № 123425165 від 04.02.2023 сторони узгодили, що строк кредитування становить 16 днів, до 20.02.2023. Відповідно до п. 3.2 договору № 123425165 від 04.02.2023 встановлений в п. 3. 1. договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови активації позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця функції продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду не обмежена. Відповідно до довідки про дії позичальника в ІТС ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", наданої позивачем, позичальницею [PERSON] протягом строку кредитування 21.02.2023 здійснено оплату в рахунок погашення заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 2 142,00 грн, тим самим сторони продовжили строк дії договору ще на 30 днів. Після цього, 25.03.2023 відповідачкою в рахунок погашення заборгованості за відсотками за користування кредитом сплачено 35,00 грн, всього за кредитом було дві оплати на загальну суму 2 177,00 грн, про що свідчить розрахунок заборгованості, виконаний ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога". Таким чином, сторони продовжили строк дії договору до 25.04.2023. З матеріалів справи, зокрема із розрахунку заборгованості, виконаного ТОВ "Таліон плюс", установлено, що належних та допустимих доказів пролонгації договору кредитної лінії № 123425165 від 04.02.2023 матеріали справи не містять, оскільки така пролонгація, за умовами договору, мала здійснюватися шляхом здійснення платежу на користь позивача. За встановлених обставин, суд дійшов висновку про недоведеність факту продовження строку кредитування після 25.04.2023, у зв`язку із чим, підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування відсутні. За встановлених обставин наявні підстави для проведення власного розрахунку заборгованості за відсотками відповідно до умов договору кредитної лінії № 123425165 від 04.02.2023. Так, за період з 04.02.2023 до 21.02.2023 сума відсотків, нарахованих за дисконтною ставкою 2,10 % за день, становить 2 142,00 грн (6\~000 грн х 2,10 %/дн х 17 дн), які 21.02.2023 сплачено відповідачкою в повному обсязі . За період з 22.02.2023 до 22.03.2023 сума відсотків, нарахованих за дисконтною ставкою 2,10 % за день, становить 3 654,00 грн (6\~000 грн х 2,10 %/дн х 29 дн) , які сплачено відповідачкою 25.03.2023 частково в розмірі 35,00 грн, після чого відбулася пролонгація строку кредитування. З наведеного слідує, що сума заборгованості за відсотками за вказаний період становить 3 619,00 грн. За період з 23.03.2023 до 25.04.2023 нарахування відсотків за кредитом відбувалося за ставкою 2,98 % за день, згідно з положеннями п. 8. 4 договору. Відповідно, сума відсотків, нарахованих за період з 23.03.2023 до 25.04.2023, становить 6 079,20 грн (6\~000 грн х 2,98 %/дн х 34 дн). Таким чином, стягненню з відповідачки підлягає заборгованість за відсотками у розмірі 9 698,20 грн (3 619,00 грн+6 079,20 грн). Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. Відтак, наданий позивачем розрахунок заборгованості, виконаний ТОВ "Таліон плюс", та витяги з реєстру боржників до договорів факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023, № 060325-У від 06.03.2025 не можуть вважатися належними доказами наявності такої заборгованості. Ураховуючи, що відповідачкою не надані докази повернення кредитних коштів, отриманих нею на підставі договору кредитної лінії № 123425165 від 04.02.2023, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість зі сплати тіла кредиту в сумі 6 000,00 грн та заборгованість зі сплати процентів у визначеному судом розмірі в сумі 9 698,20 грн, а всього 15\~698,20 грн. Під час розгляду питання про розподіл судових витрат суд ураховує таке. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки за наслідком розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, наявні підстави для розподілу судових витрат сторін зі сплати судового збору, відповідно до положень ст.\~141\~ЦПК України шляхом їх покладення на відповідачку пропорційно задоволеним вимогам (50,81%) в розмірі 1 230,82 грн. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, п. 1 та п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно до положень ч. 1 та ч. 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. На підтвердження факту надання правничої допомоги позивачем наданий договір про надання правничої допомоги № 10/03/25-02 від 10.03.2025 з додатком № 1, додаткова угода № 3 від 10.03.2025 до договору про надання правничої допомоги № 10/03/25-02 від 10.03.2025, акт прийому-передачі наданих послуг від 10.03.2025 про надання адвокатом послуг в розмірі 6 000,00 грн, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 4956 від 24.04.2012, довіреність від 04.12.2024. Ураховуючи заяву представника відповідачки про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, розгляд справи в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, суд вважає за доцільне зменшити розмір витрат позивача на правничу допомогу до 5\~000,00 грн. На переконання суду саме такий розмір витрат на правничу допомогу, на думку суду, є співмірним зі складністю справи,\~часом,\~витраченим адвокатом\~на виконання\~відповідних робіт,\~обсягом наданих\~адвокатом послуг\~та ціною\~позову. Таким чином стягненню з відповідачки на користь позивача підлягають судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2\~540,50 грн. Представник відповідачки у відзиві на позовну заяву зазначив орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн та просив їх стягнути з позивача, надавши на підтвердження понесених відповідачкою витрат договір про надання правничої допомоги від 04.06.2025 та ордер серії СА № 1124222 від 04.06.2025. У п. 4.1. договору сторони погодили суму гонорару адвоката у розмірі 5 000,00 грн в день підписання договору та 3 000 грн у разі винесення рішення на користь клієнта в день винесення рішення судом. За наслідками розгляду клопотання представника позивача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу суд вважає за доцільне зменшити розмір витрат відповідача на правничу допомогу та визначити його у загальному розмірі 5\~000,00 грн. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, стягненню з позивача на користь відповідачки підлягають витрати на правничу допомогу пропорційно розміру вимог, у задоволені яких судом було відмовлено, а саме 2\~459,50 грн. Як передбачено ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Ураховуючи наведене суд зазначає, що на відповідачку покладені судові витрати на загальну суму 3\~771,32 грн (1\~230,82 грн + 2 540,50 грн), у свою чергу на позивача покладені судові витрати на загальну суму 2\~459,50 грн, тому стягненню з [PERSON] на користь ТОВ "Юніт капітал" підлягають судові витрати у сумі 1\~311,82 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial