Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про припинення стягнення аліментів на утримання дітей. В заяві позивач зазначила, що вона, [PERSON] , та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, від якого мають дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На підставі судового наказу від 10 грудня 2024 року, виданого Київським районним судом м. Полтави, з неї на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON] та [PERSON] розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, починаючи з 09 грудня 2024 року. На час видачі судового наказу діти, [PERSON] та [PERSON] проживали, і на цей час фактично проживають з батьками, [PERSON] та [PERSON] , яка не ухиляється, а навпаки, сумлінно виконує батьківські обов`язки, займається вихованням дітей, цікавиться їх розвитком, станом здоров`я, несе витрати по утриманню дітей, в тому числі щодо навчання, відпочинку, надає іншу матеріальну допомогу. Оскільки судовий наказ видається без участі учасників справи, вона була позбавлена можливості повідомити суд про утримання дітей та спільне з ними проживання. Оскільки діти фактично проживають з матір`ю, яка також зобов`язана сплачувати аліменти на утримання цих же дітей на користь батька, настають підстави для припинення позивачкою сплати періодичних платежів (аліментів) на утримання дітей та, відповідно, надають їй право вимагати звільнення від цього обов`язку. Тому позивач просила суд припинити стягнення аліментів з [PERSON] , що стягуються на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на підставі судового наказу від 10 грудня 2024 року у справі №552/6278/17. Судові витрати просила покласти на відповідача. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 23 червня 2025 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву, у якому проти позовних вимог заперечив (а.с. 36-38). У відзиві зазначив, що за його заявою 10 грудня 2024 року було видано судовий наказ про стягнення з матері дітей на його користь аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до повноліття дітей, починаючи з 09.12.2024. 13 грудня 2024 року було відкрито виконавче провадження на підставі зазначеного судового наказу, і щомісячно проводилось його виконання. При поданні зазначеного судового наказу до відділу державної виконавчої служби на виконання позивач зазначив картковий рахунок, який він відкрив спеціально для зарахування аліментів, щоб всі кошти з нього витрачались на дітей. Також 06 та 15 січня 2025 року на цей рахунок він перераховував гроші зі свого рахунку. Зазначив, що він повністю несе матеріальні витрати з утримання спільних з позивачем дітей, а також бере участь в їх вихованні. Саме він несе абсолютно всі матеріальні витрати, необхідні для фізичного та духовного розвитку дітей: харчування, одяг, відпочинок, мобільний зв`язок, інтернет, проїзд у громадському транспорті, плата за комунальні послуги у помешканні, де вони мешкають разом з дітьми та позивачем. Позивач не бере жодної участі в утриманні їх спільних дітей, і не несе жодних матеріальних витрат, яких потребують розвиток та виховання дітей. Позивач має постійне місце роботи та дохід, не має на утриманні інших осіб, але жодним чином не бере участі в утриманні їх спільних дітей, [PERSON] та [PERSON] . Так само, проживаючи разом з ними в одній квартирі, позивач не сплачує жодної копійки за комунальні послуги, якими вона користується. Усю свою заробітну плату позивач витрачала та витрачає виключно на свої особисті потреби: татуювання на тілі, придбання собі одягу та їжі (виключно для себе, не для дітей). Тому просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Судом задоволено клопотання відповідача про виклик в судове засідання та допит свідків. Інші заяви та клопотання від учасників справи суду не надходили. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. При цьому посилалась на обставини, викладені в позовній заяві. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, не повідомивши про причини неявки. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, в їх задоволенні просив відмовити. При цьому посилався на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. \~ \~ \~ \~Заслухавши позивача та відповідача, дослідивши докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони, [PERSON] та [PERSON] , з 27 серпня 2005 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м.Полтави від 15 листопада 2024 року у справі №552/5576/24. В шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 01 квітня 2014 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 24 червня 2009 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області (а.с. 9, 10). 10 грудня 2024 року Київським районним судом м.Полтави у справі №552/8722/24 за заявою [PERSON] видано судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з 09.12.2024. Вказаний судовий наказ перебуває на примусовому виконанні, з позивача на користь відповідача здійснюється стягнення аліментів на утримання дітей. Вказану обставину визнають обидві сторони. Крім того, вказана обставина підтверджується даними банківської виписки про рух коштів по рахунку відповідача, у якій відображено дати надходження коштів та суми аліментів, зарахованих на цей рахунок. Звертаючись до суду з позовом про припинення сплати аліментів, позивач посилається на те, що вона проживає разом з дітьми та відповідачем за однією адресою та належним чином бере участь в утриманні дітей. У частині другій\~статті 51 Конституції України\~зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Згідно вказаної норми закону с пособи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Долученими до справи доказами підтверджується той факт, що позивач [PERSON] проживає за однією адресою з відповідачем і дітьми. Але будь-які доказів того, що вона іншим чином, ніж через сплату аліментів, бере участь в утриманні дітей, та що вона належним чином виконувала обов`язки з утримання дітей на час видачі судового наказу про стягнення аліментів, позивач до матеріалів справи не надала. З пояснень сторін вбачається, що вони мають окремі бюджети, дітей утримують не за рахунок спільних коштів. При цьому, відповідачем надані докази, якими підтверджується та обставина, що він несе витрати на утримання дітей, на їх харчування, навчання, на оплату комунальних послуг за місцем проживання учасників справи та їх дітей, тощо. Ту обставину, що саме відповідач несе витрати з утримання дітей, в судовому засіданні визнавала і позивач, зазначаючи, що він сам взяв на себе ці обов`язки. При цьому щодо її участі в утриманні дітей, позивач зазначала, що вона як щось купує, то пропонує і дітям, ділиться з ними. Щодо іншої участі в утриманні дітей, позивач зазначала, що у зв`язку зі стягненням аліментів їй самій не вистачає коштів. А якби аліменти не стягувались, вона б сама вирішувала що необхідно придбати для дітей чи як необхідно забезпечити їх дозвілля, навчання, тощо. Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Проте, будь-яких доказів того, що змінились обставини, внаслідок чого вона не має обов`язку з утримання дітей, або що позивач належним чином виконує свої обов`язки з утримання дітей поряд з виконанням судового наказу про стягнення аліментів, тобто що вона в добровільному порядку виконує свій обов`язок з утримання дітей, до матеріалів справи сторонами не додано. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як передбачено ч. 1 та 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України с уд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, розглядаючи справу на підставі наявних у ній доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки сторонами не доведено та судом не встановлено, що позивач [PERSON] як на час видання судом судового наказу про стягнення з неї аліментів, так і на час розгляду справи по суті, добровільно виконувала чи виконує свій обов`язок з утримання дітей. Сам факт проживання платника аліментів за однією адресою з дітьми, на що посилається позивач як на підставу свого позову, не звільняє її від обов`язку з утримання дітей, а в даному випадку від обов`язку зі сплати аліментів на утримання дітей. Тому підстави для припинення стягнення з неї аліментів відсутні. В задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом в задоволенні позову відмовлено, судові витрати зі сплати судового зору покладаються на неї та не підлягають відшкодуванню

Outcome: dismissed