Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

23.07.2025 року до Подільського міськрайонного суду Одеської області, через систему «Електронний суд», надійшла позовна заява Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний клінічний медичний центр» Одеської обласної ради» до [PERSON] про стягнення помилково нарахованої та виплаченої заробітної плати за березень 2022 року в розмірі 20251 гривня 81 копійка. В обгрунтування позову позивач посилаєтсья на те, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Комунальним некомерційним підприємством «Одеський обласний клінічний медичний центр» Одеської обласної ради» до 04.03.2022 включно. Зокрема, з 01.01.2022 по день звільнення працювала на посаді молодшої медичної сестри (санітарка) гінекологічного відділення. Згідно з тарифікаційним списком КНП «ООКМЦ» ООР» на 2022 рік, посадовий оклад молодшої медичної сестри (санітарка) гінекологічного відділення [PERSON] складав 3674грн. Відповідно до наказу від 28.02.2022 №31/л молодшу медичну сестру (санітарку) гінекологічного відділення [PERSON] було звільнено 03.04.2022 за угодою сторін, з виплатою компенсації за невикористані відпустки у кількості 31-го календарного дня з робочий період з 10.07.2020 по 09.07.2020 та 17-ти календарних днів за робочий період з 10.07.2021 по 04.03.2022. Згідно з розрахунковим листком за березень 2022 року, [PERSON] було нараховано 25473,97грн., з яких 20,97грн. компенсація за невикористану відпустку 48 календарних днів, 445,33грн. заробітна плата за 4 дні простою. Зазначена сума була перерахована у день звільнення 04.03.2022 на банківський рахунок [PERSON] . Як вказує представник позивача, через рахункову (лічильну) помилку, 18.03.2022 року, як аванс, уже звільненій на той час [PERSON] була знов перерахована сума 20251,81грн., яку вона одразу витратила. Оскільки на момент виявлення рахункової (лічильної) помилки [PERSON] вже була звільнена, то як вказує представник позивача, були відсутні підстави для видачі відповідного наказу про повернення зайво виплачених сум шляхом відрахувань із заробітної плати. З метою позасудового врегулювання питання повернення зайво отриманих [PERSON] грошових коштів, за місцем її фактичного проживання їй було направлено лист із проханням добровільно повернути безпідставно отримані кошти, на який [PERSON] , не відреагувала, а зайво отримані грошові кошти в добровільному порядку не повернула. З посиланням на вказане, стверджуючи що переплачена [PERSON] сума грошових коштів у розмірі 20251,81 грн., була надміру виплачена внаслідок рахункової (лічильної) помилки, через помилку в обрахуванні кількості робочих днів, яка була допущена при введенні початкових даних у комп`ютерну програму, які не вимагають правової оцінки, які в свою чергу відповідачкою в добровільному порядку не повернуті, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді Подільського міськрайонного суду Одеської області від 29.07.2025 року вказану цивільну справу передано за територіальною юрисдикцією до Київського районного суду міста Одеси. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою суду від 19.09.2025 року вказану позовну заяву залишено без руху. 25.09.2025 року на виконання ухвали суду представником позивача надано заяву про усунення недоліків разом. Дослідивши подані до суду документи, суддею встановлено, що позовна заява подана з додержанням вимог ст.ст.\~175-177 ЦПК України, позивачем виконані вимоги ухвали суду від 19.09.2025 року, підстави для залишення позовної заяви без руху або відмови у відкритті провадження, визначених у ст. 185, 186 ЦПК України, відсутні. За наслідком чого, ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 26.09.2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено дату, час і місце проведення судовому засідання з повідомленням сторін по справі. Одночасно визначено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. У судове засідання призначене на 03.11.2025 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином. Позивач про причини неявки суд не повідомив. Щодо сповіщення відповідача по справі, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно з відповіддю з ВОМІРМП УПРЕ ГУ ДМС України в Одеській області №5188/14169 від 25.07.2025 року, [PERSON] , [INFO] , зареєствроана за адресою: [ADDRESS] . За наслідком встановленого зареєстрованого місця проживання відповідачки, уся судова кореспонденція суду, у тому числі копія ухвали про відкриття провадження по справі та судова повістка, скеровувались судом разом з рекомендованим поштовим повідомленням про відправлення поштової кореспонденції на ім`я [PERSON] за вказаною адресою місця реєстрації, яка була повернута до суду без вручення, з причини відсутності адресата за зазначеною адресою. Додатково судом здійснювалось повідмолення відповідачки про дату, час і місце розгляду справи шляхом скерування копії ухвали про відкриття провадження по справі та судової повістки, разом з рекомендованим поштовим повідомленням про відправлення поштової кореспонденції, на ім`я [PERSON] за адресою місця проживання останньої зазначеною позивачем у позові, а сааме: [ADDRESS] . Дана поштова кореспонденція отримана відповідачкою 16.10.2025 року, що підтверджуєтсья повернутим до суду рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та наявним в ньому підписом одержувача кореспонденції [PERSON] , з зазначеною датою вручення - 16.10.2025 року. Частиною 8 ст. 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є зокрема день проставлення\~у\~поштовому\~повідомленні відмітки\~про\~відмову\~отримати судову\~повістку\~чи\~відмітки про\~відсутність\~особи\~за адресою\~місцезнаходження,\~місця\~проживання\~чи перебування\~особи,\~повідомленою\~цією\~особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Також, у відповідності до правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 10.05.2023 року у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відповідно до ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки. За наслідком викладеного, відповідачка у відповідності до положень статті 128 ЦПК України належним чином повідомлена про дату, час і місце проведення судового засідання, однак не з`явилась без поважних причин, не скориставшись процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву і не повідомивши суд про причини неявки. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстав для відкладення судового засідання чи оголошення перерви в судовому засіданні у відповідності до положень статті 223 ЦПК України, судом не встановлено. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Приймаючи викладене, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 03.11.2025 року за відсутності сторін по справі, на підставі наявних документів в матеріалах справи та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України судом була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Комунальним некомерційним підприємством «Одеський обласний медичний центр» Одеської обласної ради», працювала на посаді молодшої медичної сестри (санітарки) гінекологічного відділення госпітальної бази. У відповідності до наданого тарифікаційного списку працівників Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр» Одеської обласної ради», з 01.01.2022 року посадовий оклад [PERSON] на місяць складав 3674,00 грн., місячний фонд з урахуванням надбавок, становив 6867,40 грн. Згідно з наказом Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр» Одеської обласної ради» від 28.02.2022 року за №31/л, [PERSON] , молодшу медичну сестру (санітарки) гінекологічного відділення госпітальної бази звільнено з 04.03.2022 року за угодою сторін, на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Наказано виплатити грошову компенсацію за невикористані відпустки у кількості 31-го календарного дня за робочий період з 10.07.2020 року по 09.07.2020 року та 17-ти календарних днів за робочий період з 10.07.2021 року по 04.03.2022 року. Згідно з розрахунковим листком за березень 2022 року, за підписом головного бухгалтера Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр» Одеської обласної ради», [PERSON] було нараховано 25473,97 грн., з яких: 25028,64 грн. за шифром 704компенсація за 48 днів; 445,33 грн. 733прос.; утримано: 20251,81 грн. 153 аванс№ 4585,31 грн. 681ПН; 254,74 грн. 762Проф; 382,11 грн. 781ВНС. У відповідності до відомості розподілу витрат КП КНП ООКМЦ ООР від 04.03.2022 року, головним бухгалтером надано до АТ КП «Приватбанк» відомості щодо перерахування [PERSON] заробітної плати в сумі 20251,81 грн., яка опрацьована банком 04.03.2022 року. У відповідності до відомості розподілу витрат КП КНП ООКМЦ ООР від 18.03.2022 року, головним бухгалтером надано до АТ КП «Приватбанк» відомості щодо перерахування [PERSON] заробітної плати в сумі 20251,81 грн., яка опрацьована банком 18.03.2022 року. За наслідком викладеного, КП КНП ООКМЦ ООР вказує, що [PERSON] було двічі у березні 2022 року виплачено компенсацію за невикористану відпустку в сумі 20251,81 грн. 21.03.2022 року Комунальним некомерційним підприємством «Одеський обласний медичний центр» Одеської обласної ради» було скеровано [PERSON] було скеровано листа за вих. №01.116 з вимогою про повернення надмірно отримані грошові кошти в сумі 20251,81 грн. Не сплата відповідачкою вказаної переплати у добровільному порядку, стало підставою для звернення позивача до суду з цим позовом про стягнення надміру виплаченої суми заробітної плати на підставі положень статті 1212 ЦК України. На підставі ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 116 Кодексу законів про працю України\~(далі\~КЗпП),\~в редакції\~станом на\~час виникнення\~спірних правовідносин,\~при звільненні\~працівника виплата\~всіх сум,\~що належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації,\~провадиться в\~день звільнення.\~Якщо працівник\~в день\~звільнення не\~працював,\~то зазначені\~суми мають\~бути виплачені\~не пізніше\~наступного дня\~після пред`явлення\~звільненим працівником\~вимоги про\~розрахунок.\~Про нараховані\~суми,\~належні працівникові\~при звільненні,\~власник або\~уповноважений ним\~орган повинен\~письмово повідомити\~працівника перед\~виплатою зазначених\~сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі\~статтею 127\~КЗпП,\~у зазначеній\~редакції,\~відрахування із\~заробітної плати\~можуть провадитись\~тільки у\~випадках,\~передбачених законодавством\~України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: 1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми; 2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в\~пунктах 3,\~5,\~6 статті 36\~і\~пунктах 1,\~2\~і\~5 статті 40\~цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію; 3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136). Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 21.04.2021 року в справі №520/21140/18 дійшов до висновку, що до лічильних (рахункових) помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, що має місце у цій справі. Це може бути, наприклад, отримання неправильного підсумку при складанні, невірне написання суми, помилки при введенні початкових даних у комп`ютерну програму, які не вимагають правової оцінки. Таким чином, рахункова помилка - це результат неправильного застосування правил арифметики, - не більше того. Різновидом лічильної помилки може бути, наприклад, отримання неправильного результату при додаванні. Отже, законною підставою для здійснення відрахувань із заробітної плати\~\~є\~\~утворення заборгованості виключно внаслідок лічильної помилки на\~\~підставі відповідного наказу товариства. Іншого трудовим законодавством не передбачено. Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї\~глави застосовуються\~також до\~вимог про: 1)\~повернення виконаного\~за недійсним\~правочином; 2)\~витребування майна\~власником із\~чужого незаконного\~володіння; 3)\~повернення виконаного\~однією із\~сторін у\~зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Разом з\~тим,\~згідно зі\~статтею 1215\~ЦК України,\~не підлягає\~поверненню безпідставно\~набуті: 1)\~заробітна плата\~і платежі,\~що прирівнюються\~до неї,\~пенсії,\~допомоги,\~стипендії,\~відшкодування шкоди,\~завданої каліцтвом,\~іншим ушкодженням\~здоров`я\~або смертю,\~аліменти та\~інші грошові\~суми,\~надані фізичній\~особі як\~засіб до\~існування,\~якщо їх\~виплата проведена\~фізичною або\~юридичною особою\~добровільно,\~за відсутності\~рахункової помилки\~з її\~боку і\~недобросовісності з\~боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі № 501/2500/15-ц (провадження № 61-4504св18) зазначив, що до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є заробітною платою і платежами, що прирівнюються до неї, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення\~статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. Подібні висновки щодо застосування\~статті 1215 ЦК України\~викладені у: постановах Верховного Суду України від 22 січня 2014 року, справа № 6-151цс13, та від 02 липня 2014 року, справа № 6-91цс14; постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року, справа № 517/186/17, від 28 березня 2018 року, справа № 173/166/17, від 03 травня 2018 року, справа № 473/2859/17. Згідно з пунктом 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~до лічильних (рахункових) помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, що має місце по даній справі. Це може бути, наприклад, отримання неправильного підсумку при складанні, невірне написання суми, помилки при введенні початкових даних в комп`ютерну програму, які не вимагають правової оцінки. Таким чином, рахункова помилка - це результат неправильного застосування правил арифметики, - не більш того. Різновидом лічильної помилки може бути, наприклад, отримання неправильного результату при додаванні. Згідно з\~ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується\~на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приймаючи вищевикладене в цілому, суд вважає, що доводи позивача про повторне перерахування відповідачу грошових коштів в сумі 20151,81 грн.,в якості заробітної плати після звільнення, внаслідок лічильної помилки, є необґрунтованими та недоведеними жодним належним доказом. Так, суд зазначає, що позивачем в порушення положень статті 81 ЦПК України не надано належних доказів на підтвердження проведеного розрахунку виплат, у тому числі розрахунку компенсації за невикористану відпустку за 48 днів, які відображена у розрахунковому листі. Також не надано жодних доказів на підтвердження проведеної перевірки та причин подання до виплати відомості про розподілу витрат від 18.03.2022 року, на підтвердження факту дворазового нарахування заробітної плати за один і той самий період без належних на те підстав. Досліджуючи подані до суду докази, суд зазначає, що позивачем не доведено жодним належним доказом, що сума 20151,81 грн. була виплачена позивачем у вигляді заробітної плати недобровільно, за наявності рахункової помилки з боку позивача, або наявності недобросовісності з боку набувача відповідача, а відтак відсутні правові підстави для відповідного стягнення коштів на підставі\~ст.1215 ЦК України. Ухвалюючи рішення\~суду в\~даній справі,\~судом враховується,\~що відповідно\~до\~\~ ст.\~263\~ЦПК України,\~судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. \~Законним\~є рішення,\~ухвалене судом\~відповідно до\~норм матеріального\~права із\~дотриманням норм\~процесуального права. \~Судове\~рішення має\~відповідати завданню\~цивільного судочинства,\~визначеному цим\~Кодексом. \~При\~виборі і\~застосуванні норми\~права до\~спірних правовідносин\~суд враховує\~висновки щодо\~застосування відповідних\~норм права,\~викладені в\~постановах Верховного\~Суду \~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене в сукупності, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, за наслідком чого у задоволенні позову Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний клінічний медичний центр» Одеської обласної ради» до [PERSON] про стягнення помилково нарахованої та виплаченої заробітної плати, слід відмовити. Приймаючи відмову у задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем у відповідності до положень статті 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed