Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовано тим, що між 01 листопада 2023 року між АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №014-RO-82-237116636, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов договору сторони погодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування. 20 листопада 2024 року між позивачем та АТ «Райффайзен Банк» укладено договір відступлення права вимоги №114/2-73, відповідно до умов якого АТ «Райффайзен Банк» відступило належне йому право вимоги до боржників відповідно до реєстру боржників, в тому числі і за кредитним договором №014-RO-82-237116636 від 01 листопада 2023 року. Позивач вказує, що відповідач не виконала умови кредитного договору, у зв`язку з чим у останньої виникла заборгованість, яка становить 10950,25 грн, з яких: 7953,44 грн - сума заборгованість за основною сумою боргу, 2996,81 грн - сума заборгованість за відсотками. Заборгованість не погашена ні на рахунок попереднього кредитора, ні на рахунок позивача. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №014-RO-82-237116636 від 01 листопада 2023 року в розмірі 10950,25 грн, а також судових витрат. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14 липня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Вказану ухвалу разом із копією позовної заяви отримано відповідачем [PERSON] 24 липня 2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №0610269509719. Однак відповідач у визначений ухвалою суду строк ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подала, своїм правом на продовження строків на подання відзиву не скористалася. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного. Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ст. 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 610-611, 625, 628, 629, 639, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Відповідно до ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитного договору, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України. Судом установлено, що 01 листопада 2023 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем [PERSON] було укладено договір у вигляді заяви про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014-RO-82-237116636, відповідно до умовякого банк надає\~клієнту послугу\~споживчого кредиту\~«Кредит готівкою».\~Для надання\~послуги споживчого\~кредиту банк\~відкриває клієнту\~поточний рахунок\~«Для виплат»\~в гривнях\~на умовах\~пункту 5\~Заяви-Договору. На умовах цієї заяви-договору, з дати надання кредиту, банк зобов?язаний надати клієнту кредит в сумі 8 000,00 гривень, а клієнт зобов?язаний повернути канку кредит та сплатити процент за його користування (2.1-2.2 Договору). Відповідно до п. 3.1-3.3 договору мета кредиту - кредит надається для власних особистих потреб, не пов?язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов?язків найманого працівника в розмірі 8000,00 гривень. Строк кредиту 72 місяці(-ів), з 01.11.2023р. (дата надання кредиту) по визначену графіком дату останнього щомісячного ануїтетного платежу. Проценти за користування кредитом - процентна ставка фіксована і становить: 51,90% річних (може бути змінена в порядку та на умовах згідно підпункту 2.4.1. пункту 2.4. заяви-зоговору). Розмір процентної ставки, зазначеної в пункті 3.3. заяви-договору, може бути змінений за згодою сторін шляхом укладання додаткової заяви до цієї заяви-договору або в порядку та на умовах, передбачених цією заявою-договором. (п. 2.4.1 Договору). Як слідує з матеріалів справи вказаний договір у вигляді електронного документу через систему «Райффайзен Онлайн» підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора на підтвердження чого у ідентифікаційній частині договору міститься одноразовий код відповідача - 604924, що і є безпосередній підписом відповідача. Ідентифікаційна частина договору №014-RO-82-237116636 від 01 листопада 2023 року в Розділі «Клієнт» містить ідентифікуючі дані [PERSON] , в тому числі паспорт, реєстраційний номер облікової картки платника податків, а також адресу фактичного проживання. Відповідач 01 листопада 2023 року також підписала електронним цифровим підписом графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, а також паспорт споживчого кредиту за програмою кредитування «Кредит готівкою», який містить інформацію про умови кредиту (строк, ставку, розмір, інші додаткові послуги). Отже сторони погодили умови, порядок виконання зобов`язання, визначили розмір процентів за користування коштами, строк кредитування та досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору №014-RO-82-237116636 від 01 листопада 2023 року, що підтверджується належними та допустимими доказами. 20 листопада 2024 року між АТ «Райффайзен банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги №114/2-73, відповідно до якого АТ «Райффайзен банк» відступило право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за договорами кредиту, в тому числі і за договором №014-RO-82-237116636 від 01 листопада 2023 року, укладеним з [PERSON] , на суму 10950,25 грн, з яких: 7953,44 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу по кредиту; 2996,81 грн - сума заборгованості за відсотками (витяг з Реєстру боржників від 21 листопада 2024 року до Договору відступлення права вимоги №114/2-73 від 20 листопада 2024 року). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 (провадження №12-1гс21) зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Відповідно до п. 2.2 Договору відступлення права вимоги №114/2-73 від 20 листопада 2024 року відступлення новому кредитору, зазначених в попередньому реєстрі боржників, прав вимоги відбувається за умовами виконання новим кредитором п.3.2 договору, та з моменту підписання сторонами реєстру боржників. Відповідно до п. 2.3 договору внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє первісного кредитора у кредитних договорах та договорах забезпечення, що входять до портфеля заборгованості і відповідно вказані в реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог первісного кредитора, включаючи право вимагати від боржників та поручителів належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за кредитними договорами та договорами забезпечення. У п. 3.1 договору сторонами визначено загальну вартість прав вимоги за договором (ціна договору). Згідно до п. 3.2 договору новий кредитор здійснює оплату загальної вартості (ціни договору) шляхом безготівкового переказу на рахунок первісного кредитора № [NUMBER] в АТ «Райффайзен Банк» протягом 2 робочих днів з моменту укладення цього договору. Тобто сторони договору передбачили умову оплати як умову передачі права вимоги. На підтвердження укладення Договору відступлення права вимоги №114/2-73 від 20 листопада 2024 року та переходу прав вимоги від первісного кредитора до позивача останнім надано копію вказаного договору із прихованими відомостями щодо ціни договору та витяг з реєстру боржників, який містить відомості про боржника, номер договору, дату видачі кредиту та дату повернення кредиту, сума договору, суму заборгованості. Інших доказів не надано. Згідно сталої практики Верховного Суду, доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 02 листопада 2021 року №905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012, від 15 квітня 2024 року в справі №2221/2373/12). Крім того, Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Також Верховний Суд у постанові від 03 листопада 2021 року (справа №301/2368/14-ц) зазначив, що вирішуючи питання про перехід до нового кредитора права грошової вимоги слід звернути увагу на наявність доказів на підтвердження обставин здійснення повної оплати за кожним договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання заявником своїх зобов`язань за договором. На необхідність перевірки факту перерахування коштів на виконання умов договору про відступлення права вимоги посилався Верховний Суд у постанові від 29 вересня 2021 року в справі №2-879/11 (провадження №61-10005св21), з огляду на умови такого договору, зокрема щодо набуття новим кредитором права вимоги до боржника після здійснення оплати за вказаним договором. Однак, позивач не надав суду доказів на підтвердження оплати за Договором відступлення права вимоги №114/2-73 від 20 листопада 2024 року, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження обставин здійснення оплати за вказаним договором та відповідно набуття права вимоги. Таким чином, відсутність доказів на підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісному кредитору позбавляє суд можливості встановити та перевірити обставини, які підлягають доказуванню у справі. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями частин 1 та 2 статті 83 ЦПК України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати суду докази разом з поданням позовної заяви. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. При цьому, суд звертає увагу на те, що позивач в позовній заяві просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача, будь-яких заяв та клопотань щодо витребування доказів щодо обставин передачі права вимоги не подавав, будь-яких поважних причин неможливості надати такі докази до суду не повідомив та доказів щодо цього надав. Натомість суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами щодо доведеності позовних вимог, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі №755/18920/18). Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №916/2040/20). Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не доведено порушення його прав відповідачем та наявність права звернення до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором №014-RO-82-237116636 від 01 листопада 2023 року, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів»». Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Зважаючи, що в задоволенні позову відмовлено судові витрати, понесені позивачем, залишаються за ним.

Outcome: dismissed