Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокат Кравченко Тетяна Миколаївна, в інтересах неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: орган опіки та піклування Чопської міської ради Ужгородського району Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав. На обґрунтування позову позивач та його представник посилаються на те, що [PERSON] , [INFO] , є дідусем дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Стверджують, що онуки позивача майже упродовж двох років позбавлені батьківського піклування, зокрема, через те, що їх батько - [PERSON] помер у віці 29 років [INFO] ; а їх матір - [PERSON] - у порушення вимог ст. 7, 18, 55, 150, 151, 180 СК України ухиляється від виконання батьківських обов`язків, покинула своїх дітей (онуків позивача), залишивши проживати у останнього, виїхавши до Угорщини, де має нову сім`ю, з дітьми не проживає, не забезпечує їх, не піклується про них, не дбає про їх навчання та виховання, самоусунулася від виконання материнських обов`язків. Позивач зазначає, що всі онуки зареєстровані та проживають з ним у будинку за адресою: [ADDRESS] . Зауважує, що саме він забезпечує їм належні умови для життя, навчання, виховання та розвитку. Вказує, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , навчаються у Соломонівській гімназії Чопської міської ради по 18.06.2025, а [PERSON] , [INFO] , по 31.08.2025 відвідує заклад дошкільної освіти «Казка» у м. Чоп та зарахований до Чопського ліцею ім. І. Сечені. Також позивач звертає увагу, що з ним проживає і повнолітній син його доньки - онук [PERSON] , [INFO] , який з 13 вересня 2024 року по 30.06.2025 навчався на денній формі навчання в Державному навчальному закладі «Ужгородський центр професійно-технічної освіти» за державним замовленням. Позивач зазначає, що наказом начальника Служби у справах дітей Чопської міської ради усіх дітей - онуків позивача взято на облік як дітей, залишених без батьківського піклування, внесено зміни в системі ЄІАС «ДІТИ» електронну обліково-статистичну картку дитини. Також з метою захисту дітей начальником Служби у справах дітей Чопської міської ради №32 від 09.07.2025 «Про тимчасове влаштування дітей» вказаних дітей влаштовано до сім`ї позивача у його будинку. 06.08.2025 матір вказаних дітей засвідчила у нотаріуса свою заяву про добровільну відмову від дітей, у якій також засвідчила, що дані про батька [PERSON] , [INFO] , вигадані, а запис про батька зроблено з її слів. З огляду на викладене, позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] , щодо малолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , призначити його піклувальником та опікуном дітей. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.08.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даною позовною заявою. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Постановлено залучити до участі у справі №308/12225/25 орган опіки та піклування - Службу у справах дітей Чопської міської ради Ужгородського району Закарпатської, якому до наступного засідання на виконання вимог ч. 5 ст. 19 СК України з метою розв`язання спору подати суду письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно дітей. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду. Службою у справах дітей Чопської міської ради Ужгородського району Закарпатської області подано до суду висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Чопської міської ради, у якому констатовано, що [PERSON] являється матір`ю дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Батько двох дітей [PERSON] помер [INFO] . У справі наявна довідка від 20.08.2019 про актовий запис про народження [PERSON] , де батько записаний відповідно до ч.1 ст. 135 СКУ, однак відсутній Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, де наявна повна інформація про реєстрацію дитини та батьків. 09.07.2025 до органу опіки та піклування надійшла заява гр. [PERSON] , [INFO] про те, що його донька [PERSON] протягом 2 років ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, залишила малолітніх дітей, виїхавши в Угорщину. Реагуючи на повідомлення, служба у справах дітей спільно з міським центром соціальних служб здійснила візит за адресою місця проживання заявника. Відповідно до акту обстеження від 10.07.2025 діти знаходились за адресою [ADDRESS] , де проживає бабуся [PERSON] , [INFO]. та [PERSON] , [INFO]. Санітарно-гігієнічні умови проживання дітей хороші, діти забезпечені належним харчуванням, одягом та приладдям для навчання, зростання та розвитку. Під час розмови з дітьми, виявлено, що вони постійно проживали за даною адресою разом з мамою, однак вона дійсно періодично виїжджала за кордон і на даний час знаходиться там тривалий термін. Зі слів дідуся, зв`язок з нею відсутній, має іншу сім`ю та цими дітьми не цікавиться. Згідно з довідкою Соломонівської гімназії Чопської міської ради від 26.06.2025 №102 дитина [PERSON] з 23 червні 2017 року по 18.06.2025 навчався у Соломонівській гімназії. Дитина [PERSON] з 1 червня 2017 року по теперішній час навчається у закладі. Під час навчання у гімназії дітей, мати [PERSON] не цікавилася навчанням, не тримала зв`язок зі школою, не відвідувала батьківські збори, не відповідала на звернення адміністрації та класних керівників. Відповідно до п.4-6 постанови КМУ від 24.09.2008 року №866 діти взяті на облік, як такі, що залишились без батьківського піклування та тимчасово влаштовані до сім`ї [PERSON] з письмової згоди дітей. Службою у справах дітей 09.07.2025 було направлено повідомлення про залишених дітей до відділу поліції №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області та отримано відповідь, що [PERSON] , [INFO] не перебуває на обліку у відділі поліції №1, до адміністративної відповідальності не притягалася, заяви чи повідомлення щодо неналежного виконання батьківських обов`язків до відділу поліції не надходили. Разом з тим, працівниками поліції було здійснено телефонний дзвінок за абонентським номером [NUMBER] , який належить гр. [PERSON] . Під час розмови, останній відмовився надавати будь-які контактні дані відносно своєї доньки. Не обмежуючись вищенаведеним, під час моніторингу соц. мережі «Фейсбук», а саме сторінки, яка належить гр. [PERSON] були наявні спільні фото з дітьми датовані червнем місяцем 2025 року. Міський центр соціальних служб провів оцінку потреб дітей та відповідно до висновку оцінки потреб від 10.07.2025 складних життєвих обставин не виявлено, діти забезпечені усім необхідним. У серпні 2025 року гр. [PERSON] надав службі у справах дітей фотокопію заяви гр. [PERSON] , завіреної нотаріусом Дудись В.Н. про те, що вона добровільно відмовляється від материнства відносно трьох неповнолітніх дітей та не заперечує проти призначення опікуном над ними - дідуся [PERSON] . Служба у справах дітей намагалася провести бесіду з [PERSON] за допомогою соціальних мереж, однак вона на зв`язок не виходила. Особистих пояснень та причин відмови від дітей також не надала. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України не передбачено відмова від батьківських обов`язків. Єдиним юридичним шляхом є позбавлення батьківських прав через суд за наявності чітко визначених законом підстав, таких як жорстоке поводження, хронічний алкоголізм чи наркоманія, експлуатація дитини, або зловмисне ухилення від виховання та забезпечення базових потреб дитини. Питання про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] було винесено на розгляд комісії з питань захисту прав дитини (протокол №9 від 15.10.2025). Орган опіки та піклування вважає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері, так і для дітей (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. На даний час не вбачається злісного ухилення [PERSON] , 1991 р.н. від батьківських прав, тому орган опіки та піклування Чопської міської ради просить врахувати всі наявні обставини та вирішення питання позбавлення батьківських прав залишає на розгляд суду. У судовому засіданні 16.10.2025 за участю позивача [PERSON] та його представника - адвоката Кравченко Т.М. розпочато розгляд справи, досліджено додані докази, висновок органу опіки та піклування, констатовано, що розгляд справи не може бути завершено, оскільки суд встановлює опіку/піклування і призначає опікуна/піклувальника за поданням органу опіки та піклування, а на час розгляду справи відсутнє відповідне подання органу опіки та піклування. [PERSON] скеровано до суду заяву від 25.10.2025, у якій остання зазначила, що має громадянство Угорщини з 10.05.2018, а з 2023 року проживає у Словацький Республіці, має тривалий побут цієї держави, зареєструвала шлюб у цій країні, має іншу сім`ю та не бажає утримувати, виховувати й піклуватися про своїх дітей, вважаючи, що піклувальником та опікуном над її дітьми може бути її батько [PERSON] . Зауважила, що усвідомлює правові наслідки позбавлення батьківства. При цьому додала копію документа на постійне проживання у Словацькій Республіці [NUMBER]. У дане судове засідання позивач та його представник не з`явилися, просили розглянути справу без їх участі, додали докази, щодо яких їм стало відомо після закриття підготовчого засідання: постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області про притягнення [PERSON] , [INFO] , як громадянки Угорщини, до адміністративної відповідальності (від 28.08.2023 у справі №308/13378/23 та від 28.08.2023 у справі №308/13380/23). Відповідач у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, при цьому подала заяву, згідно з якою у зв`язку з тим, що вона проживає в Угорщині та має іншу сім`ю і роботу, не може бути присутньою на судовому розгляді справи та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно трьох неповнолітніх дітей. Представник органу опіки і піклування/Служби у справах дітей Чопської міської ради Ужгородського району Закарпатської області у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи. При цьому, міським головою виконавчого комітету Чопської міської ради Ужгородського району Закарпатської області подано клопотання від 04.11.2025 №0315/2417 про розгляд справи без участі представника за наявними матеріалами у справі з урахуванням висновку від 16.10.2025. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов у частині вимог про позбавлення батьківських прав слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позов в частині вимог про позбавлення батьківських прав подано особою, в сім`ї якої проживають діти, як це визначено ст. 165 СК України. Так, відповідно до наказу начальника Служби у справах дітей Чопської міської ради Ужгородського району Закарпатської області від 10.07.2025 №31 «Про взяття на облік дітей, залишених без батьківського піклування [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] », на облік дітей, залишених без батьківського піклування, взято [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно з наказом начальника Служби у справах дітей Чопської міської ради Ужгородського району Закарпатської області від 09.07.2025 №32 «Про тимчасове влаштування [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] до сім`ї [PERSON] , [INFO].» дітейЮ, в інтересах яких подано позов, тимчасово влаштовано до сім`ї [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 07.06.1991 Чопським міськвиконкомом Ужгородського району Закарпатської області, підтверджено, що відповідач є донькою позивача. Як встановлено судом, відповідачем - [PERSON] 22.12.2006 зареєстровано шлюб з [PERSON] , [INFO] , та після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 22 грудня 2006 року виконкомом Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. У шлюбі народжено двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (паспорт громадянина України № [NUMBER] ; свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 15.08.2012). Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 09 вересня 2015 виконавчим комітетом Чопської міської ради Ужгородського району Закарпатської області, встановлено, що [PERSON] помер [INFO] у віці 29 років. Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Чопської міської ради Ужгородського району Закарпатської області 20 серпня 2019 року, матір`ю [PERSON] , [INFO] , значиться відповідач у справі, а батьком [PERSON] . Згідно з довідкою від 20.08.2019 №04-08/08 органу реєстрації актів цивільного стану у книзі реєстрації актів про народження виконавчого комітету Чопської міської ради Ужгородського району Закарпатської області 20 серпня 2019 року зроблено запис №39 про народження дитини [PERSON] , дата народження [INFO] , відомості про батька записані за заявою матері згідно з частиною першою ст. 135 СК України. Матеріалами справи підтверджено, що діти, в інтересах яких подано позов, зареєстровані та проживають за адресою місця проживання позивача (акт обстеження умов проживання від 25.06.2025; відомості про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб). Як з`ясовано органом опіки та піклування, підтверджено освітнім закладом, а саме, довідкою Соломонівської гімназії Чопської міської ради від 26.06.2025 №102 дитина [PERSON] з 23 червні 2017 року по 18.06.2025 навчався у Соломонівській гімназії; дитина [PERSON] з 1 червня 2017 року по теперішній час навчається у закладі. Під час навчання у гімназії дітей, мати [PERSON] не цікавилася навчанням, не тримала зв`язок зі школою, не відвідувала батьківські збори, не відповідала на звернення адміністрації та класних керівників. Адміністрація та класні керівники тримали зв`язок з дідусем дитини [PERSON] , який сприяв тому, щоб діти могли отримати належну освіту. Мати у заяві, посвідченій нотаріально, визнала свідоме небажання піклуватися про дітей, брати участь у їх вихованні. Наведене свідчить про те, що мати дітей свідомо ухиляється від їх виховання, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі та не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. Також встановлені обставини не оспорюються відповідачем. Згідно із частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 червня 2021 року у справі № 758/9706/18 (провадження № 61-17898св20). У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. За частиною першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до частини першої статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. За положеннями пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Згідно із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20) ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, № 31111/04, § 58, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Така позиція викладена Верховним Судом у постанові від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13192/19-ц (провадження № 61-2237св21). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). При встановлених обставин, оцінюючі надані суду письмові докази, суд дійшов висновку, що відповідач без поважних причин та свідомо не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню малолітніх дітей та неповнолітньої дитини, по їх утриманню, не проявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, їх подальшої долі, що свідчить про її нехтування покладеними на неї правами та обов`язками по вихованню та утриманню власних дітей. Вказане також підтверджується відсутністю заперечень відповідача щодо позбавлення її батьківських прав, про що подано до суду відповідну письмову заяву. Частиною третьою ст. 259 ЦПК України регламентовано право суду ухвалити щодо будь-якої вимоги часткове рішення та продовжити провадження в частині невирішених вимог, якщо в одному провадженні об`єднані кілька взаємопов`язаних самостійних вимог. У даній справі об`єднано вимоги щодо позбавлення батьківських прав та призначення позивача опікуном/піклувальником. За частинами третьою, четвертою статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування; суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У даній справі органом опіки та піклування не висловлено однозначний висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав. А, відтак суду не надано відповідне подання щодо встановлення опіки чи піклування над дітьми. В силу положень статті 65 ЦК України «Опіка або піклування над фізичною особою, щодо якої не призначено опікуна або піклувальника» до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування. З огляду на вказане, суд дійшов висновку про можливість ухвалення часткового рішення щодо вимоги про позбавлення батьківських прав на підставі частини третьої статті 259 ЦПК України та необхідність продовження провадження у справі в частині невирішених вимог про призначення опіки над малолітніми дітьми та піклування над неповнолітньою дитиною, розгляд якої неможливий без проведення відповідної процедури щодо встановлення відповідності певної фізичної особи бути опікуном чи піклувальником, а також надання суду відповідного подання. На підставі викладеного, для захисту прав та інтересів дітей, суд вважає, що позов слід задовольнити та позбавити батьківських прав відповідача щодо її малолітніх дітей та неповнолітньої дитини.

Outcome: approved