Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-30 00:00:00

28.02.2024 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Короткий зміст позовних вимог Позивачка [PERSON] мотивує свої вимоги тим, що 16.01.2021 вона дала в борг [PERSON] , в присутності свідка [PERSON] , грошові кошти з сумі 15 000 USD. На підтвердження виникнення зобов?язання по договору позики відповідачем 16.01.2021 надана розписка. Відповідач зобов?язався повернути їй позичені кошти до 16.12.2023 року та крім того щомісяця сплачувати проценти за користування грошима в розмірі 3% від суми позики (що складає 450 доларів США щомісячно). Однак відповідач не повернув позичені кошти, а також має заборгованість зі сплати процентів за розпискою. З 16 січня 2021 року до 16 травня 2021 року відповідач сплачував проценти в повному обсязі. Однак, в порушення встановлених умов договору та положень ЦК України, з травня 2021 року відповідач перестав сплачувати проценти за користування коштами. За період з травня 2021 року до грудня 2023 року розмір плати за користування позиченими коштами мало складати 14 400 доларів (по 450 доларів США за кожен місяць). Відповідач зазначену суму сплатив лише частково, - станом на момент звернення до суду з позовом за період з травня 2021 року ним сплачено 2650 доларів США, а отже заборгованість за процентами складає 11 750 доларів США. Крім того, у визначений розпискою строк відповідач не повернув основну суму позики, яка складає 15 000 доларів США. Отже, загальна сума коштів, які відповідач повинен сплатити позивачці, складає 26750 доларів США. Відтак просить стягнути з Відповідача на її користь 26 750 доларів США, з яких 15 000 доларів США сума основного боргу та 11\~750 доларів США сума процентів за користування позикою. Процесуальний рух справи Ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 11.04.2024 відкрито провадження у справі і призначено її до підготовчого судового розгляду. 02.09.2024 ухвалою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 20.05.2025 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] . У судовому засідання представник Позивача адвокат Захарчук Г.В. підтримала позовну заяву з підстав наведених у ній. Позивачка у судовому засіданні пояснила суду, що позичила гроші [PERSON] з метою отримання процентів від користування цими коштами. [PERSON] був знайомим її хорошого товариша [PERSON] , який неодноразово позичав на будівництво [PERSON] гроші, і останній завжди вчасно їх повертав. За користування коштами вони домовилися про те, що Відповідач їй сплачує 3% проценти від суми позики щомісячно , а саме по 450 доларів США кожного місяця. У 2021 [PERSON] помер, а [PERSON] борг і частину процентів за користування коштами не повертає. Відповідач у судовому засіданні повністю заперечив факт отримання коштів від позивачки. Пояснив, що [PERSON] був його другом, який ввесь час позичав йому кошти. Одного разу [PERSON] попросив його написати розписку, про те, що він у Позивачки позичив кошти, та зобов`язується їх їй повернути. Хоча кошти він позичав тільки у [PERSON] і постійно повертав. Жодних коштів особисто у Позивачки він не позичав, а тому їй нічого не заборгував. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що є сином позивачки. Відповідача неодноразово бачив у них вдома, бачив як мама з [PERSON] пили каву на веранді та передавала йому гроші. Також не заперечував, що знав добре [PERSON] , який був хорошим товаришем мами та часто навідувався до них в гості. Позиція суду Заслухавши сторін, вивчивши письмові матеріали справи, допитавши свідка, та дослідивши докази у справі у їх сукупності та співставленні, Суд приходить до висновку. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких в учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 16 січня 2021 між відповідачем [PERSON] та позивачкою [PERSON] складено та підписано розписку. Зі змісту розписки вбачається, що [PERSON] позичив в [PERSON] грошові кошти у сумі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) доларів. Вказані кошти останній зобов`язався повернути до 16 грудня 2023 та кожного місяця до 16 числа виплачувати 3% від загальної суми (тобто 450 доларів щомісячно). В ході судового розгляду та пояснень Позивачки з`ясовано, що вподальшому, відповідач [PERSON] частково сплатив проценти за користування позикою в сумі 2650 доларів США. Згідно із частиною першою статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками. Відповідно до частини другої статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином наявна у матеріалах справи розписка Відповідача від 16.01.2021 є документом, що підтверджує отримання Відповідачем від Позивачки грошових коштів у розмірі 15 000 доларів США. Відповідач не заперечив факт її написання. Щодо твердження Відповідача, що розписка надана ним громадянину [PERSON] , а не позивачці, не підтверджується матеріалами справи, оскільки у розписці чітко зазначено прізвище, ім`я та по батькові позикодавця [PERSON] . Суду також не надано інших належних доказів, які б свідчили про те, що вказаний правочин останній вчинив під впливом обману чи примусу. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковий до виконання сторонами. У відповідності до статтей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання. Згідно з частиною другою статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Статтею 1049 ЦК України встановлено обов`язок позичальника повернути позику. Так, відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Таким чином, якщо Сторони не визначили строк повернення коштів у договорі, то позика повертається протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, а якщо у договорі визначено строк повернення позики, то кошти мають бути повернені у встановлений строк. Отже, позика має бути повернута позикодавцеві у будь-якому разі, незалежно від того, визначено чи не визначено строк повернення коштів. Зі змісту Договору позики вбачається, що строк повернення позики за розпискою від 16.01.2021 встановлений до 16.12.2023. У відповідності до положень статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається зі змісту розписки, Сторони між собою визначили розмір відсотків у виді сплати 3% від загальної суми боргу щомісячно, тобто 450 доларів США. Позивачка зазначає, що з 16 січня 2021 року до 16 травня 2021 року відповідач сплачував проценти у повному обсязі. Ним сплачено 2650 доларів США. В подальшому, з червня і до 16.12.2023 року (закінчення строку користування коштами) Відповідач проценти не сплачував. Відтак, заборгованість складає 11 750 доларів США. Оскільки Відповідач належним чином добровільно не виконав умови домовленостей та всупереч вимогам цивільного законодавства до цього часу не повернув борг за розпискою від 16.01.2021 і проценти за користування коштами, Суд вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь Позивачки суму боргу у розмірі 15 000 доларів США та проценти за користування коштами у розмірі 11\~750 доларів США. Згідно із статтею 141 ЦПК України з Відповідача на користь Позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 10 259,90 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved