Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

08 жовтня 2025 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 20 лютого 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Інгульським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що зроблено актовий запис № 43. Від вказаного шлюбу у сторін народилася дитина - син, [PERSON] , [INFO] . Крім того, в позовній заяві позивач зазначає, що сімейне життя між ними з часом погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у родині, вона не здатна підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Зазначає, що сторони не можуть дійти згоди в важливих для сімейного життя питаннях через різні погляди на ту чи іншу ситуацію та відсутність порозуміння між ними. Із часом, проведеним у шлюбі, у подружжя зникло взаємне почуття любові та поваги один до одного. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено та за глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини він немає. На час звернення із цим позовом до суду, позивач не проживає із відповідачем як чоловік та дружина близько 6 місяців. За домовленістю із відповідачем, дитина залишилася проживати разом з матір`ю. Вважає, що збереження шлюбу між сторонами неможливе з підстав викладених вище, а тому наполягає на розірванні шлюбу. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 10 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та\~відкрито провадження у цивільній справі. Постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено до розгляду по суті у судовому засіданні. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась; 21 жовтня 2025 року на адресу суду надала відзив на позовну заяву, в якому просила суд розірвати шлюб, укладений 20.02.2020 року між нею, [PERSON] та [PERSON] , не встановлювати строк та час для примирення, після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] » та справу розглянути без її участі. В обґрунтуваннях до відзиву також зазначила, що частково визнає зазначені обставини, та вважає, що шлюб між сторонами повинен бути розірваний з таких підстав: 20 лютого 2020 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] у Інгульському районному у м. Миколаєві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис про шлюб № 43 від 20.02.2020 року. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , про що в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис. Сім`я проживала за адресою: [ADDRESS] . Протягом останнього року, сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю, діаметрально протилежні характери, погляди на життя, фізичну та психологічну несумісність. Позивач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сім`ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. З ініціативи чоловіка між ними виникають сварки. Крім того, з метою нав`язати відповідачу своє бачення проблемних питань, позивач іноді припускається до образ. Позивач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають в сім`ї, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги як передбачено вимогами ст. 55 Сімейного кодексу України. Протягом тривалого часу позивач взагалі самоусунувся від необхідності в повній мірі матеріально забезпечувати свою сім`ю. Зароблені ним кошти позивач надавав не в повній мірі, чого навіть не вистачало на потреби забезпечення сина. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. Разом сторони більше не проживають. За глибоким переконанням відповідача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки як у неї, так і у позивача на ґрунті сімейно-побутових проблем та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя розвинулись недружелюбні відносини один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Наразі, відповідач з сином проживають самі, і за час проживання окремо від чоловіка, вона переконалася, що поновлення сімейних стосунків неможливе, що це завдало б їй шкоди. Беручи до уваги вищевикладене, вважає, що саме за таких обставин шлюб необхідно розірвати, адже шлюб фактично припинив своє існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, у зв`язку з чим наполягає на його розірванні (а. с. 22-30). Також, 21 жовтня 2025 року окремо від відзиву, подала на адресу суду заяву про розгляд справи про розірвання шлюбу, призначеної на 06.11.2025 року на 10:00, без її участі (а. с. 31). З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ), [INFO] , перебувають у шлюбі, що зареєстрований Інгульським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що 20 лютого 2020 року складено відповідний актовий запис № 43 (а. с. 9). Подружжя має неповнолітню дитину: сина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26 вересня 2020 року Заводським районний у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а. с. 8). Наразі сторони спільне домашнє господарство не ведуть, проживають окремо, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечать їх інтересам, підтримувати сімейні відносини ні позивач, ні відповідач наміру не мають. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України), шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Крім того, частиною 1 статті 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У ст. 110 СК України закріплено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. З матеріалів позовної заяви вбачається, що подружні відносини сторони припинили, і відновлювати їх сторони наміру не мають, наполягають на розлученні. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved