Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (код ЄДРПОУ 35625014, місцезнаходження юридичної особи: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, реквізити IBAN № [NUMBER] у AT «ТАСкомбанк») суму заборгованості: за Договором позики № 72513264 в розмірі 18855,74 грн, з яких: 6450 грн- сума заборгованості за основною сумою боргу; 12405,74 грн - сума заборгованості за відсотками; за Кредитним договором № 364685 в розмірі 4987,50 грн, з яких: 2500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2487,50 грн - сума заборгованості за процентами. Всього стягнути заборгованості за договорами у загальному розмірі: 23 843,24 грн. Щодо судових витрат позивач просить стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів» понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (Первісний кредитор) та [PERSON] 04 серпня 2022 року було укладено Договір позики № 72513264, відповідно до умов якого Позикодавець зобов`язався передати Позичальнику грошові кошти у власність на погоджений строк шляхом перерахування на банківський рахунок Позичальника, а Позичальник - повернути отриману суму позики та сплатити передбачені договором проценти. Позивач вказує, що зазначений договір укладено в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію», що відповідає вимогам частини першої статті 639 Цивільного кодексу України, якою передбачено можливість укладення договорів у письмовій (електронній) формі. В подальшому 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 14/06/21, згідно з яким Первісний кредитор відступив, а Позивач (Фактор) набув права грошової вимоги до Боржників, перелік яких визначено у відповідних реєстрах. На підставі Реєстру боржників № 7 від 21 квітня 2023 року право вимоги до [PERSON] перейшло до Позивача в сумі 18 855,74 грн, з яких 6 450 грн становить заборгованість за основною сумою боргу та 12 405,74 грн - заборгованість за відсотками. Позивач посилається на положення частин першої та третьої статті 512, а також статті 514 ЦК України, відповідно до яких кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі, а до нового кредитора переходять права первісного кредитора у тому обсязі, що існував на момент переходу прав. Таким чином, Позивач став законним кредитором у зобов`язанні щодо повернення коштів за вказаним Договором позики. Крім того, 31 липня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» (Первісний кредитор) та тим самим [PERSON] було укладено Кредитний договір № 364685, за умовами якого Кредитодавець надав Позичальнику грошові кошти у безготівковій формі шляхом перерахування на платіжну картку, а Позичальник зобов`язався повернути отриманий кредит та сплатити проценти відповідно до умов договору. Даний договір також укладено в електронній формі із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. В подальшому 29 лютого 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу № 29022024, згідно з яким Позивач набув право грошової вимоги до Відповідача за вказаним кредитним договором у розмірі 4 987,50 грн, з яких 2 500 грн становить заборгованість за основною сумою боргу та 2 487,50 грн - заборгованість за відсотками. Позивач зазначив, що після відступлення права вимоги [PERSON] свої зобов`язання не виконав, жодного платежу на погашення заборгованості не здійснив, а тому утворилася непогашена заборгованість у загальному розмірі 23 843,24 грн. З огляду на положення частини першої статті 525, статті 526, частини першої статті 530, частини першої статті 610, частини першої статті 612, частини першої статті 625 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином і у встановлений строк, а боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Також позивач послався на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, відповідно до якої неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту, а лише надає право здійснити платіж первісному кредитору. З урахуванням викладеного, Позивач вважає, що вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки Відповідач порушив умови укладених договорів, не виконав своїх грошових зобов`язань перед кредиторами, а тому з нього підлягає стягненню сума заборгованості за обома договорами в розмірі 23 843,24 грн разом із судовими витратами. У відзиві на позовну заяву, поданому 25 вересня 2024 року, представник відповідача [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, обґрунтовуючи це низкою доводів. Заперечуючи проти позову по суті, представник відповідача наголошує, що позивач не має належних повноважень на стягнення заборгованості, оскільки право грошової вимоги за договорами позики та кредиту до відповідача не могло перейти до позивача за укладеними договорами факторингу. Так, за змістом наданих документів договір позики № 72513264 укладено 4 серпня 2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] , тоді як договір факторингу № 14/06/21 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено 14 червня 2021 року, тобто раніше, ніж виникло саме зобов`язання за договором позики. Представник відповідача зазначає, що відповідно до положень глави 73 ЦК України, передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникло з існуючого зобов`язання. Відтак, передача прав вимоги за договором, який на момент укладення договору факторингу ще не існував, є неможливою. Таким чином, позивач не набув права вимоги заборгованості за договором позики від 04 серпня 2022 року, а отже, не має належного статусу кредитора у цих правовідносинах. Крім того, як вказано у відзиві, договори факторингу № 14/06/21 та № 29022024 не містять істотної умови щодо строку дії, що, відповідно до вимог статті 631 ЦК України, свідчить про їх неукладеність і відсутність будь-яких правових наслідків, у тому числі переходу права вимоги до позивача. Представник відповідача також звертає увагу на неправильність розрахунків, поданих позивачем, зокрема завищений розмір відсотків за користування кредитними коштами, який не відповідає умовам наданих договорів. Так, за кредитним договором № 364685 від 31 липня 2022 року строк дії кредиту становить 15 днів при відсотковій ставці 1,9 % на день, що означає можливість нарахування процентів лише у межах строку дії договору. Отже, загальний розмір процентів міг би становити 712,50 грн, а не 2 487,50 грн, як вказано у позові. Аналогічно, за договором позики № 72513264 від 04 серпня 2022 року, строк позики визначено 20 днів при ставці 1,99 % на день. Відтак, навіть за наявності достатніх доказів розмір процентів міг би складати 2 567,10 грн, а не 12 405,74 грн, як зазначено позивачем. Крім того, у відзиві звертається увага, що в період дії зазначених договорів в Україні діяв карантин, встановлений постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року, який діяв до 01 липня 2023 року. Пунктами договору позики передбачено, що процентна ставка за понадстрокове користування позикою не застосовується під час дії карантину, отже, нарахування таких процентів є неправомірним. Представник відповідача наголошує, що позивачем не надано жодного належного доказу отримання відповідачем грошових коштів за зазначеними договорами, а також відсутні будь-які первинні документи чи розрахунки заборгованості. Таким чином, відсутні належні докази виникнення у відповідача будь-яких зобов`язань перед позивачем. Крім цього, вказується, що матеріали позову не містять доказів повідомлення [PERSON] про зміну кредитора, що суперечить вимогам статті 516 ЦК України, відповідно до якої новий кредитор несе ризик несприятливих наслідків у разі неповідомлення боржника. Також зазначено, що діяльність ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» неодноразово визнавалась такою, що порушує законодавство про захист прав споживачів фінансових послуг. Зокрема, за результатами перевірки Національного банку України у січні - березні 2024 року до товариства застосовано заходи впливу у вигляді письмового застереження та штрафу за порушення вимог Закону України «Про споживче кредитування» та нормативних актів НБУ. З урахуванням викладеного, представник відповідача вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними доказами, а тому просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі та розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, оскільки заявлена до стягнення сума є значною для відповідача і вирішення справи без урахування його позиції може порушити його майнові права. Відповідь на відзив не надійшла. На судовому засіданні представник відповідача [PERSON] пояснила, що позов не визнає, вважає його безпідставним та таким, що не підтверджений належними доказами. Зазначила, що позивач не довів факту переходу до нього права вимоги за договорами, оскільки укладені ним договори факторингу не можуть підтверджувати дійсність таких вимог. Вказала, що подані розрахунки є необґрунтованими та не відповідають умовам укладених договорів, а доказів отримання відповідачем коштів позивачем не надано. Крім того, звернула увагу, що відповідач не був повідомлений про зміну кредитора, а первісний кредитор допускав порушення законодавства при наданні фінансових послуг. Просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. На судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, зокрема шляхом направлення судової повістки до його електронного кабінету в системі «Електронний суд». Будь-яких заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності, про відкладення розгляду справи або про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції від представника позивача не надходило. Відповідно до статті 223 ЦПК України, суд визнав можливим провести розгляд справи за відсутності представника позивача за наявними у справі матеріалами. Суд встановив, що 04 серпня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 72513264, відповідно до умов якого позикодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у розмірі 6 450 грн на визначений строк, а позичальник - повернути отриману суму позики та сплатити відсотки, передбачені договором. 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (первісний кредитор) та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (новий кредитор) було укладено договір факторингу № 14/06/21, за умовами якого первісний кредитор відступив новому кредитору права грошової вимоги до низки боржників, перелік яких наведений у відповідних реєстрах боржників, що є невід`ємною частиною цього договору. На підставі реєстру боржників № 7 від 21 квітня 2023 року до нового кредитора перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за вказаним договором позики. Згідно з розрахунком заборгованості, поданим представником позивача, загальний розмір заборгованості за договором позики № 72513264 від 04 серпня 2022 року становить 18 855,74 грн, з яких 6 450 грн - основна сума боргу, а 12 405,74 грн - заборгованість за нарахованими відсотками. Із вказаних обставин вбачається, що позивач не набув права грошової вимоги за даним зобов`язанням. Згідно зі статтею 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. За змістом статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно зі статтею 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак, це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі №910/11965/16. Крім того, Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012). Так, договір факторингу № 14/06/21 між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено 14 червня 2021 року, тобто більш ніж за рік до укладення договору позики № 72513264 від 04 серпня 2022 року, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] . Відповідно, на момент укладення зазначеного договору факторингу право грошової вимоги до відповідача ще не існувало, воно не могло бути визначеним чи індивідуалізованим, а отже, не могло бути предметом відступлення за договором факторингу. Сам факт внесення відповідача до реєстру боржників № 7 від 21 квітня 2023 року, а також підписання сторонами акта приймання-передачі права вимоги у подальшому не усуває цієї обставини, оскільки такі документи є похідними від договору факторингу та не створюють самостійного права вимоги, якщо таке право не було набуте на законних підставах на момент укладення договору факторингу. Таким чином, позивач не набув належного права вимоги до відповідача за вказаним Договором позики, а відтак не є належним кредитором у цьому зобов`язанні. Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20). Враховуючи відсутність у позивача належного права вимоги за Договором позики № 72513264 від 04 серпня 2022 року, суд дійшов висновку, що надавати оцінку іншим доводам представника відповідача немає правових підстав, оскільки вони не мають значення для вирішення даного спору. Що стосується обставин укладення та виконання Кредитного договору № 364685 від 31 липня 2022 року суд зазначає таке. Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та [PERSON] 31 липня 2022 року було укладено кредитний договір № 364685, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у сумі 2 500 грн шляхом безготівкового перерахування на платіжну картку, а позичальник - повернути отримані кошти та сплатити проценти за користування кредитом. У подальшому, 29 лютого 2024 року, між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 29022024, на підставі якого до позивача перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за вказаним кредитним договором. Згідно з наданим позивачем розрахунком, загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 4 987,50 грн, з яких 2 500 грн - основна сума боргу, а 2 487,50 грн - заборгованість за нарахованими відсотками. Відповідно до частини першої статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за їх відсутності - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частиною першою статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, визначений договором чи законом. Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом статей 626 та 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, а також умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, відповідно до якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо його форми не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом така форма для цього виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено обов`язкової письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом цього не вимагається, договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який договір, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (відповідно до статей 205 та 207 ЦК України). Представник відповідача не заперечує факту укладення зазначеного кредитного договору, проте зазначає про відсутність доказів фактичного перерахування позивачем грошових коштів відповідачу, а також розрахунку заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками. Суду не надано жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт видачі кредитних коштів відповідачу, їх зарахування на рахунок або платіжну картку, а також обґрунтованість заявленої суми заборгованості. Так, у матеріалах справи відсутні первинні документи бухгалтерського чи банківського обліку, які б свідчили про фактичне перерахування позивачем грошових коштів відповідачу, зокрема платіжні доручення, банківські виписки, довідки або роздруківки з електронних систем, через які могло бути здійснено фінансування. Не надано також жодного доказу, що підтверджує реальне отримання відповідачем кредитних коштів і можливість розпорядження ними. Поданий позивачем розрахунок заборгованості не містить необхідних вихідних даних для перевірки його достовірності: дати видачі кредиту, періоду користування коштами, дати виникнення прострочення, способу нарахування процентів, що не дає суду можливості встановити правильність визначеного розміру заборгованості. У розрахунку відсутні посилання на первинні документи чи бухгалтерські дані, які б дозволяли перевірити зазначені розрахунки. Крім того, факт відступлення права вимоги за договором факторингу сам по собі не є доказом існування грошового зобов`язання, оскільки передача боргу не створює нового права вимоги, якщо таке право не існувало у первісного кредитора на момент укладення договору факторингу. Відповідно, акти приймання-передачі прав вимоги або включення даних до реєстру боржників є похідними документами і не можуть підтверджувати факт надання кредиту чи наявності дійсної заборгованості. За таких обставин суд дійшов висновку, що сам по собі кредитний договір без підтвердження факту фактичного перерахування коштів не може бути належним доказом виникнення грошового зобов`язання, а договори факторингу та супровідні до них акти передачі не можуть вважатися доказами існування боргу, якщо відсутні документи, які підтверджують первинне надання кредиту та належне формування суми заборгованості. Таким чином, з огляду на відсутність належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт фактичного надання кредитних коштів, розмір основного боргу та правильність нарахування процентів, а також беручи до уваги, що сам по собі договір факторингу не підтверджує наявності дійсної грошової вимоги, суд дійшов висновку, що позов у цій частині також є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. При цьому, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем у виді сплаченого судового збору слід покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed