Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості, мотивуючи його тим, що 09.03.2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 550848348 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора. За даним договором відповідачка отримала кредит у сумі 5000 грн під відсотки за користування кредитом, проте умови договору порушила, у зв?язку з чим утворилась заборгованість у сумі 25 876, 24 грн, яка складається із 5000 грн. заборгованості по тілу кредиту та 20876 грн. заборгованості по несплаченим відсотках за користування кредитом. На підставі договорів факторингу позивач на вказану суму заборгованості до відповідача набув до нього право вимоги, а тому просить позов задовольнити та стягнути з відповідача 25 876 грн заборгованості за кредитним договором №550848348 від 09.03.2023, а також 2422,40 грн судового збору та 7000 грн витрат на правничу допомогу. Ухвалою судді від 02.09.2025 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін по справі, витребувано докази за клопотанням позивача. Позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, в суд не з`явився, подав клопотання про підтримання позовних вимог та розгляд справи у відсутності його представника. Відповідачка , будучи належним чином повідомленою про судовий розгляд справи, до суду не з?явилась, про причини неявки суд не повідомила, інших клопотань та відзиву не подала. Суд вважає, що, оскільки судочинство здійснюється на засадах змагальності і неявкою до суду незалежно від причин відповідач фактично відмовився надавати докази на захист своїх прав у суді, в зв`язку із чим суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів у його відсутності оскільки, в справі є достатньо матеріалів та доказів для розгляду спору та постановлення рішення у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, оцінивши наявні у справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов таких висновків. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних обов`язків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 р. у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 р. у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 р. № 127/33824/19. В судовому засіданні встановлено, що 09.03.2023 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено договір кредитної лінії № 550848348 (далі кредитний договір) у формі електронного документа з використанням електронного підпису, створеного за допомогою одноразового персонального ідентифікатора. Електронний підпис одноразовий ідентифікатор MNV2ZN92 відправлено на номер телефону [NUMBER] відповідачки та введено нею 09.03.2023. Відповідно до умов кредитного договору відповідачу надано кредит у сумі 5000 грн шляхом перерахування коштів на банківську карту № [NUMBER] , вказану відповідачкою. у заявці, що підтверджується заявкою та платіжним дорученням від 09.03.2023 року, а також витребуваною у АТ «ПриватБанк» інформацією та випискою по рахунку відповідача. Кредит надано на споживчі цілі, строком на 30 календарних днів з можливістю пролонгації (п.7.1-7.2.2 Договору), зі сплатою відсотків у розмірі визначених п.8.3-8.7 договору. Відповідачка взяті на себе зобов`язання за кредитним за кредитним договором № 550848348 від 09.03.2023 щодо сплати суми кредиту, відсотків не виконувала, у зв`язку із чим утворилася заборгованість у розмірі у сумі 25\~876 грн, яка складається із 5000 грн. заборгованості по тілу кредиту та 20\~876 грн. заборгованості по несплаченим відсотках за користування кредитом. 28.11.2018 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, у подальшому до договору факторингу укладалися Додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу. 10.10.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 10/1024-01. 04.06.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до умов вищезазначених договорів факторингу та Реєстрів боржників до них, акту-прийому передачі Реєстру боржників, платіжних інструкцій про оплату коштів за договорами відступлення прав вимоги, до позивача перейшло право вимоги до [PERSON] . У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Оскільки відповідачка не виконала свої договір, вона не звільняється від відповідальності за неможливість виконання нею грошового зобов?язання, а тому на вимогу кредитора повинна сплатити суму боргу та проценти, які були визначені договором, а тому позов слід задовольнити повністю. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України стягненню з відповідачки на користь позивача також підлягають судові витрати. Як зазначив Верховний Суд у постановах від 07.12.2020 у справі № 922/3708/19, а також, від 01.10.2021 у справі № 607/14338/19-ц, проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона і якщо вона не заперечує, то у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу витраченому адвокатом на виконання робіт, а також суд не вправі зменшувати розмір витрат на професійну допомогу адвоката. В матеріалах справи відсутнє клопотання відповідачки про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. У зв`язку з вищевикладеним, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2422,40 грн. та витрати за надану правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Outcome: approved