Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на користь ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» заборгованість за Кредитним договором № 103148478 від 04.03.2021 у розмірі 26557,74 грн.; судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000,00 грн. Зазначає, що 04.03.2021 відповідач уклав Договір про споживчий кредит № 103148478 з ТОВ «МІЛОАН». На підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 8000 грн. Відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання. 08.07.2021 згідно умов Договору про відступлення прав вимоги №04Т, ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за Кредитним договором № 103148478 від 04.03.2021 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права вимоги до Відповідача. 24 січня 2022 року між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та ТОВ «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» укладено Договір факторингу № 1/15, у відповідності до умов якого та згідно Додатку № 1 до Договору факторингу, набуло право грошової вимоги до відповідача за вказаним Договором про споживчий кредит. Згідно Додатку № 1 до Договору факторингу сума боргу перед ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ» є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 26557,74 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 6192 грн.; заборгованість за відсотками становить 20365,74 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи за відсутності, а також відповідь на відзив, у якому позовні вимоги підтримав, зазначив, що оскільки відповідач 19.03.2021 кредит в сумі 8000,00 грн. не повернув, а продовжував користуватися кредитними коштами, то ТОВ «МІЛОАН» відповідно до умов Кредитного договору, з якими погодився Відповідач, нарахував проценти за користування кредитом, а саме за п. п. 1.5.2, 2.3.1.1 Кредитного договору та за п. п. 1.6, 2.3.1.2 Кредитного договору, і таке нарахування відповідає вимогам вищенаведених норм ЦК України та умовам Кредитного договору та спростовує доводи Відповідача про стягнення процентів за користування кредитом після визначеного періоду (строку) кредитування. Також зазначив, щоь на виконання вимог ЦПК України, разом із позовною заявою до суду було подано належні докази направлення копії договору про надання правничої допомоги, укладеного між Позивачем та адвокатом Білецьким Б.М. до [PERSON] . Щодо спливу позовної давності, про застосування якої просить відповідач, зазначив, що з урахуванням продовження строків позовної давності через дію карантину та воєнного стану, аргументи представника відповідача про їх пропуск є необґрунтованими та такими, що не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову. Також представником позивача надано додаткові пояснення у справі, в яких він зазначив, що 08.07.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 04Т, відповідно до умов якого та згідно з Додатку до Договір факторингу № 04Т (Реєстру прав вимог), ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № 103148478 від 04.03.2021 в розмірі 26 557,74 грн. 24.01.2022 між попереднім кредитором та ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» укладено Договір факторингу № 1/15, відповідно до умов якого та згідно Додатку № 1 до Договору факторингу, ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» набуло право грошової вимоги за кредитним договором у розмірі 26 557,74 грн. Додатки до вказаних договорів факторингів містять у собі інформацію щодо великої кількості боржників, що становить таємницю фінансової послуги до позовної заяви Позивачем були долучені саме витяги з Додатків до Договорів факторингу, що не суперечить вимогам п. 2 ст. 95 ЦПК України. Позивачем до позовної заяви було додано докази, якими доведено відступлення ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» права вимоги до Відповідача на користь ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» за Кредитним договором № 103148478 від 04.03.2021, а отже доводи Представника Відповідача, що ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» не надало належних та допустимих доказів набуття права вимоги до відповідачки є безпідставними та необґрунтованими, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечувала. Представник відповідачки адвокат Здєльник С.І. надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, врахувати сплив строків позовної давності. Також зазначив, що позивач ввів споживача в оману щодо умов кредитування, оскільки в наданій позивачем анкеті-заяві (оферті) на споживчий кредит №103148478 від 04.03.2021 та кредитному договорі вказані різні істотні умови кредитування, а саме щодо сплати відсотків за кредит. У договорі (п. 1.6) додатково передбачено розмір відсотків за користування кредитом встановлений на рівні стандартної (базової) процентної ставки у розмірі 5,00 відсотків фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 (далі - Закон №3498-ІХ) прийнятий максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, який не може перевищувати 1 %. Оскільки Закон №3498-ІХ є такий, що пом`якшує (скасовує) відповідальність особи за несвоєчасне повернення кредиту, з урахуванням положення частини першої статті 58 Конституції України від має зворотною силу, а отже підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Також зазначає, що позивач неправомірно нарахував відсотки після спливу строків користування кредитом. Умовами договору (п.2.3.1.2.) передбачено автоматичну пролонгацію строків повернення кредиту, але не більше ніж на 60 днів після спливу строків користування кредитом, тобто після 19.03.2021 року, а відтак строки повернення кредиту можуть бути продовжені до 19.05.2021 року. Однак, як свідчить розрахунок суми боргу, наданий ТОВ «МІОЛАН», нарахування процентів за користування кредитом продовжувалося до 22.06.2021 року, тобто після спливу визначеного договором строку кредитування 19.05.2021року. Крім того вказав, що розмір процентів за користування кредитом неспіврозмірними з розміром заборгованості за тілом кредиту. Відповідачка є одинокою матір`ю, самостійно утримує дитину, вимога про стягнення з неї заборгованості за відсотками за неповернення кредиту у розмірі 20365,74 грн., що втричі перевищує заборгованість за тілом кредиту (6192 грн.) є надмірним навантаженням, явно непропорційним і несправедливим. Щодо задоволення вимог про відшкодування витрат на правову допомогу зазначив, що до позову наданий договір про надання правової (правничої) допомоги №43657029 від 07.08.2024 року на представництво інтересів адвоката Білецького Б.М. У справі відсутні ордер або довіреність на представництво інтересів ТОВ «ФК «ПІНГ ПОНГ» адвокатом Білецьким Б.М. у справі №629/7761/24. Договір №43657029 між адвокатом Білецьким Б.М. та позивачем має характер договору про наміри, який перебачає настання юридичних наслідків у майбутньому, і не містить конкретної домовленості (предмету договору) про представництво інтересів у Лозівському міськрайонному суді у справі №629/7761/24. Отже, вимога про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн. не підлягає задоволенню. Щодо строків позовної давності за вимогою про стягнення боргу зазначив, що 04.03.2021 відповідач уклала Договір про споживчий кредит № 103148478 з ТОВ «МІЛОАН». Згідно п. Договору споживач мав повернути кредит до 19.03.2021 року, та з урахуванням пролонгації договору на термін до 60 днів (п.2.3.1.2. Договору) до 19.05.2021 року. Умовами договору про споживчий кредит №103148478 передбачено його виконання (повернення кредиту) окремими зобов`язаннями, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Позов наданий до суду 15.12.2024 року, тобто за межами строків позовної давності. Також представником відповідачки\~ адвокатом\~Здєльником С.І.\~надано додаткові\~пояснення у\~справі,\~в яких\~він зазначив, що з наданих документів\~не вбачається\~доказів відступлення\~позивачу права\~вимоги боргу\~за кредитним\~договором,\~та повідомлення відповідача про відступлення права вимоги. Крім того, розрахунок заборгованості, який до позову надає ТОВ «ФК «ПІНГ-ПОНГ», не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Суду не надані виписки з рахунків відповідача для встановлення розміру наданого кредиту, факту користування відповідачем наданими йому коштами, обставин погашення відповідачем кредиту та сплати відсотків. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 04.03.2021 між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою було укладено договір про споживчий кредит № 103148478, за умовами якого позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п.1.2. Договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Сума кредиту становить 8000,00 грн. Кредит надається строком на 15 днів з 04.03.2021. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 19.03.2021 (п.п. 1.2, 1.3, 1.4 Договору). Відповідно до платіжного доручення № 25771409 від 04.03.2021 ТОВ «Мілоан» перераховано [PERSON] кошти згідно договору № 103148478 в розмірі 8000 гривень. Договір про споживчий кредит укладено з відповідачкою у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» та підписаний шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 08.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір відступлення прав вимоги №04Т, відповідно до умов якого відбулося відступлення права грошової вимоги, у тому числі за договором про споживчий кредит №103148478, сума та розрахунок заборгованості було передано позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан». Як вбачається з витягу з додатку до договору відступлення прав вимоги №04Т ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідачки за договором про споживчий кредит №103148478 у розмірі 26557,74 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту - 6192 грн.; заборгованість за відсотками - 20365,74 грн. 24.01.2022 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Пінг-Понг» було укладено договір факторингу №1/15, відповідно до умов якого відбулося відступлення права грошової вимоги, у тому числі за договором про споживчий кредит №103148478, сума та розрахунок заборгованості було передано позивачу від попереднього кредитора ТОВ «Діджи Фінанс». Як вбачається з витягу з Додатку до Договору факторингу №1/15 від 24.01.2022 ТОВ «ФК «Пінг-Понг» набуло права грошової вимоги до відповідачки за договором про споживчий кредит №103148478 у розмірі 26557,74 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту - 6192 грн.; заборгованість за відсотками - 20365,74 грн. Відповідно до Наказу № 70-к від 01.07.2025 року на виконання Рішення єдиного учасника ТОВ «ФК «ПІНГ ПОНГ» № 1778 від 01.07.2025 року перейменовано з 01.07.2025 року ТОВ «ФК «ПІНГ ПОНГ» на ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС». За змістом частини першої статті 16\~ЦК\~України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Згідно з пунктом 1 частини 1\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до\~статті 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За частиною 1\~статті 513 ЦК України\~правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до частини 1\~статті 517 ЦК України\~первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Таким чином, у\~ЦК України\~встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Згідно з статтею 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зважаючи, що умови договору про відступлення права вимоги виконано сторонами, вартість, обумовлена договором, сплачено, в судовому порядку вказаний правочин не оскаржено, суд вважає, що позивач набув право вимоги до відповідачки на законних підставах. Згідно зі статтею 526\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054\~ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. За змістом ч. 1 ст.\~627\~ЦК України відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами /ст. 629 ЦК України/. Нормою статті 639\~ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»\~для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11\~вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із\~статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України,\~статтею 36 Господарського процесуального кодексу України\~та\~статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом\~статті 12\~цього\~Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та відповідачка підписала його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21). Отже, відповідачка уклала електронний договір та підписала такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Підписавши вказаний договір, відповідачка добровільно погодилася на визначені у ньому умови кредитування та взяла на себе відповідні зобов`язання. Суд зазначає те, що ТОВ «Мілоан» є не банківською, а фінансовою установою, а тому укладаючи кредитний договір та заповнюючи анкету-заяву на отримання кредитних коштів, позичальник, вказуючи номер карткового рахунку, на який бажає отримати кредитні кошти, діє за власною волею, а фінансова установа, в свою чергу, не має повноважень на встановлення власника такого рахунку, оскільки така інформація є банківською таємницею. Щодо доводів відповідачки про не надання позивачем первинних бухгалтерських документів, суд зазначає наступне. Відповідно до платіжного доручення № 25771409 від 04.03.2021 відбулось перерахування коштів від ТОВ «Мілоан» на рахунок відповідачки в розмірі 8000 гривень, з призначенням платежу: кошти згідно договору № 103148478. При цьому суд зазначає, що враховуючи умови надання кредитних коштів, саме боржник має доступ до свого рахунку, і вона має можливість надати суду виписку зі свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредиторів на виконання укладеного договору. Натомість відповідачкою така виписка надана не була. Вона не спростувала того факту, що користувалась платіжною картою та відповідно отримувала спірні кошти, тому її заперечення щодо неотримання кредитних коштів суд оцінює критично. Доводи відповідачки про те, що позивачем не було надано суду доказів на підтвердження відступлення права вимоги, спростовується вищевказаними договорами факторингу, витягами із додатку до них, копіями платіжних інструкцій за договорами факторингу, Договором відступлення прав вимог № 04Т від 08 липня 2021 року, повідомленням про повний розрахунок за Договору факторингу № 1/15 від 24 січня 2022 року. Також безпідставним є посилання відповідачки у відзиві на те, що позивачем не було надано будь-яких доказів про направлення письмового повідомлення боржнику про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором, оскільки боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 61-7378св18. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідачки, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора. Щодо відсутності виписки за картковим рахунком відповідачки, суд зазначає, що у постанові Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 759/24061/19 зроблено висновок, що презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Відсутність виписки за картковим рахунком відповідачки або іншого первинного облікового документу не може бути підставою для відмови в позові через його недоведеність, оскільки сукупність інших доказів, що містяться в матеріалах справи, а також процесуальна позиція відповідачки, з урахуванням стандарту доказування «balance of probabilities» («баланс ймовірностей»), за яким факт є доведеним, якщо після оцінки доказів внутрішнє переконання судді каже йому, що факт скоріше був, аніж не мав місце, свідчать про те, що заборгованість відповідачки за кредитним договором має місце. Щодо нарахування відсотків, суд зазначає наступне. Відповідно до 1.5.2 Договору про споживчий кредит проценти за користування кредитом становлять 1200 грн., які нараховуються за ставкою 1 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно п. 1.6., п. 1.7 Договору про споживчий кредит стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п.2.2, 2.3 цього Договору. Пунктом 2.2.2 договору про споживчий кредит нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п. 2.2.3 Договору. Відповідно до п 2.2.3 2.2.3. Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п.1.3, запропонована Позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 Договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п.2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6. Договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань Позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умова це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умова Позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановлено п.1.6 та процентною ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди Позичальника. Пунктом 2.4.2 Кредитного договору передбачено, що у випадку, якщо станом на дату закінчення строку кредитування (настання дати повернення кредиту) будуть існувати будь-які боргові зобов`язання позичальника за цим договором, в тому числі, але не виключно, плата за кредит, пеня та/або інші платежі на користь Кредитодавця встановлені умовами цього договору, то така заборгованість повинна бути сплачена позичальником одночасно з поверненням кредиту в термін, передбачений п.1.4. договору або у дату завершення періоду пролонгації. Якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування визначеного згідно з пунктами 1.3, 2.3 цього договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим позичальником та передбачає настання наслідків обумовлених розділом 4, п.3.2.5 Договору. Положеннями п. 2.3 Договору про споживчий кредит передбачено порядок пролонгації строку кредитування на пільгових або стандартних базових умовах. Згідно п.2.3.1.1. договору позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством (далі\~Правила), що розміщені на веб-сайті Товариства tengo.com.ua (далі Сайт Товариства) і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. Відповідно до п. 2.3.1.2 договору позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. Так, як вбачається з розрахунку заборгованості, сума заборгованості за договором про споживчий кредит №103148478 становить 26557,74 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту - 6192 грн.; заборгованість за відсотками - 20365,74 грн. Суд погоджується із вказаним розрахунком лише в частині нарахування відсотків (які здійснено у відповідності до п. 1.5.2, 1.6 кредитного договору) за період з 05.03.2021 по 19.05.2021 (15+60 днів), оскільки нарахування відсотків в період з 20.05.2021 по 22.06.2021 здійснено поза межами строків, визначених умовами договору і дана сума з розрахунку заборгованості, які включена позивачем до загальної заборгованості відповідачки, підлягає виключенню. Жодних контррозрахунків стороною відповідача суду не надавались. Щодо застосування строку позовної давності, заявленого відповідачкою, суд зазначає наступне. За\~статтею 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Згідно частини першої\~статті 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно зі\~статтею 263 ЦК України\~перебіг позовної давності зупиняється: 1) якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2) у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; 3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини; 4) якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан. У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (стаття 264 ЦК України). Згідно пунктів 12, 19 Прикінцевих та\~перехідних положень\~Цивільного кодексу\~України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257,\~258, 362,\~559, 681, 728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. У період дії воєнного стану в Україні, введеного\~Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим\~Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Зважаючи на те, що під час дії карантину встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та у період дії воєнного стану в Україні, введеного\~Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, який триває до цього часу, перебіг строку позовної давності було зупинено, позов подано в межах строку позовної давності. Враховуючи викладене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості у розмірі 16031 грн. 34 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 6192 грн.; заборгованість за відсотками 9839,34 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать у тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). В матеріалах справи наявні докази сплати судового збору. Отже, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу позову у пропорційному розмірі задоволених позовних вимог у сумі 1462 грн. 26 коп. Щодо стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч.ч. 1, 3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997за №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 за № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Боттацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V). У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями). Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником позивача надано до суду: договір про надання правової допомоги №43657029 від 07.07.2024, додаткову угоду від 11.11.2024 до зазначеного договору, акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 11.11.2024, детальний опис робіт від 11.11.2024. З копії акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) вбачається, що сторони відповідно до вищезазначеного Договору про надання правової (правничої) допомоги, Додаткових угод, на підставі Детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ФК «Пінг-Понг» про стягнення кредитної заборгованості, склали акт про те, що адвокат надав, а клієнт прийняв правничу (правову) допомогу загальною вартістю 6000 грн., зокрема за: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «ФК «Пінг-Понг» - 2250 грн., складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, позивач 3000 грн., формування додатків до позовної заяви (письмові докази) 750 грн. При визначенні судом розміру витрат на професійну правничу допомогу судом враховується, що представник позивача в судове засідання не прибував, спори вказаної категорії є поширеними та не мають особливої складності, а обсяг наданих адвокатом послуг фактично складається лише зі складення позовної заяви, підготовки та друку необхідних документів. Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн.

Outcome: partial