Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову зазначив, що 20 серпня 1991 року за актовим записом № 2 був зареєстрований шлюб між ним та відповідачкою. 14 вересня 2021 року рішенням Баришівського районного суду Київської області шлюб було розірвано. За період шлюбу ними за спільні кошти, спільною працею для спільних потреб був набутий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] . Зазначений будинок був оформлений на підставі договору дарування від 26 вересня 1997 року, згідно якого гр. [PERSON] подарувала, а гр.. [PERSON] прийняла в дар житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Однак в дійсності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, розташовані за адресою: [ADDRESS] були придбана (куплені) за їхні спільні кошти, набуті спільною працею для спільних потреб. В день посвідчення договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовані за адресою: [ADDRESS] , дарителька [PERSON] написала розписку про те, що вона отримала грошові кошти в сумі 4 000 (чотири тисячі) доларів за продаж житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В розписці додатково [PERSON] зазначила, що будинок, розташований за адресою [ADDRESS] , вона в дійсності продала [PERSON] та [PERSON] за 4 000 доларів США. Окрім того, перед придбанням будинку в смт. Баришівка, позивачем [PERSON] , була продана квартира, розташована по [ADDRESS] , яка перебувала у власності [PERSON] . Окрім того, [PERSON] був проданий житловий будинок (який був їхньою спільною сумісною власністю), розташований по [ADDRESS] . Отримані кошти від продажу квартири та будинку ними спільно були використані на придбання будинку, розташованого по [ADDRESS] . За період шлюбу, за спільні кошти, спільною працею придбаний ними житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , позначений в технічному паспорті літ. «А» був реконструйований в 2007 році; прибудова, позначена в технічному паспорті літ. «а» була прибудована до будинку в 2007 році, також в 2007 році був побудований погріб та в 2020 році побудована тераса, позначена в технічному паспорті літ. «а2». Земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,1442 га цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та спору була розділена на дві окремі земельні ділянки на підставі технічної документації щодо поділу земельної ділянки, в результат чого на даний час одна ділянка є загальною площею 0,0995 га, розташована по [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, кадастровий номер 3220255101:01:131: 0012, а ділянка загальною площею 0,0447 га розташована по [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, кадастровий номер 3220255101:01:131:0013. На земельній ділянці площею 0,0447 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд кадастровий номер 3220255101:01:131:0013, розташованої по [ADDRESS] за спільні кошти, спільною працею, для спільних потреб було розпочато будівництво будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що підтверджується копією технічного паспорту від 12 вересня 2020 року. На даний час сторони не дійшли згоди щодо добровільного поділу спільного майна, набутого за час шлюбу. У зв`язку з вищевикладеним, позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою, яку просить задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 29.01.2024р. було відкрито провадження по справі; справу було призначено до розгляду у загальному позовному провадженні. Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 27.08.2024р. провадження по справі було зупинено, по справі було призначено судово-технічну експертизу. Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 14.11.2024р. провадження по справі було відновлено, справу було призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат Куценко Н.В. підтримали позовні вимоги, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві; просили задовільнити позовну заяву у повному обсязі за викладених у позові обставин. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Чередніченко Н.В. позовні вимоги не визнали, надали пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов. Просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , суд прийшов до наступних висновків. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересі юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 20 серпня 1991 року був зареєстрований шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] за актовим записом № 2, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 20.04.1991 р. (т.1 а.с. 13). 14 вересня 2021 року рішенням Баришівського районного суду Київської області шлюб між сторонами було розірвано. Згідно договору купівлі продажу від 20.01.1997р., [PERSON] продала житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с. 14) Зі змісту договору дарування від 26.09.1997 р., [PERSON] подарувала [PERSON] земельну ділянку площею 0,14 га, розташовану в [ADDRESS] . Дар сторони оцінюють в 1209 грн. 60 коп. (т.1 а.с. 16-19) Зі змісту договору дарування від 26.09.1997 р., [PERSON] подарувала [PERSON] , а [PERSON] прийняла в дар житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в [ADDRESS] . Дар сторони оцінюють в 3798 грн. (т.1 а.с. 86). Згідно розписки [PERSON] від 26.09.1997р., вона отримала від [PERSON] та [PERSON] грошові кошти в сумі 4\~000 (чотири тисячі) доларів за продаж житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с. 20). Згідно Рішення виконавчого комітету Баришівської селищної ради Баришівського району Київської області № 85.15 від 14.08.2003р., [PERSON] дозволено провести розширення веранди та перебудувати господарчий сарай, будівництво на власній присадибній земельній ділянці по вищезазначеній адресі згідно будівельного паспорту (т. 1а.с. 21,22-26, 27-32). Земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,1442 га цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та спору була розділена на дві окремі земельні ділянки на підставі технічної документації щодо поділу земельної ділянки, в результат чого на даний час одна ділянка є загальною площею 0,0995 га, розташована по [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, кадастровий номер 3220255101:01:131: 0012, а ділянка загальною площею 0,0447 га розташована по [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, кадастровий номер 3220255101:01:131:0013. На земельній ділянці площею 0,0447 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд кадастровий номер 3220255101:01:131:0013, розташованої по [ADDRESS] було розпочато будівництво будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що підтверджується копією технічного паспорту від 12 вересня 2020 року. Згідно довідки № 978 від 25.03.2008р., виданої виконавчим комітетом Баришівської селищної ради Баришівського району Київської області, [PERSON] проживає та прописана в [ADDRESS] . Вищевказаний будинок належить [PERSON] . На цій житловій площі постійно проживає, але не зареєстрований, чоловік [PERSON] та донька [PERSON] (т.1 а.с. 40-42). Згідно відповіді КП Баришівське Бюро Технічної Інвентаризації № 645 від 05.12.2023р., наявна інвентаризаційна справа на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] , в якій, зокрема, зазначено зведений акт вартості будівель і споруд, оціночний акт, поверховий план, технічний опис, ескіз, картка на домоволодіння, журнал зовнішніх обмірів, зведений оціночний акт (т. 1 а.с. 43 55). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.10.2017р., [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 0,1442 кадастровий номер 3220255101:01:131:0011 за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с. 71,88). Згідно рішення виконавчого комітету Баришівської селищної ради Баришівського району Київської області № 27.5 від 26.04.2018р., місцю розташування земельної ділянки площею 0,1442 кадастровий номер не визначений, за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , присвоєно адресу [ADDRESS] (т.1 а.с. 72). Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 12.09.2018р., земельна ділянка площею 0,0995 кадастровий номер 3220255101:01:131:0012 за адресою: [ADDRESS] є з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (т.1 а.с. 73-76). Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 12.09.2018р., земельна ділянка площею 0,0447 кадастровий номер 3220255101:01:131:0013 за адресою: [ADDRESS] є з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (т.1 а.с. 77-81). Зі змісту Довідки КП Баришівське Бюро Технічної Інвентаризації № 56 від 26.02.2024р., [PERSON] є власницею житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] на підставі договору дарування від 26.09.1997 р. (т.1 а.с. 89). Згідно з пунктом першим частини другої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Згідно з частиною 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). \~ \~ \~ \~За змістом частини першої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. \~ \~ \~ \~Згідно з частиною першою статті 638\~ЦК України , договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. \~ \~ \~ \~Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. \~ \~ \~ \~Згідно зі статтею 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. \~ \~ \~ \~З аналізу статей 202, 203, 235\~ЦК України вбачається, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, тобто на набуття зміну або припинення відповідних прав та обов`язків, що обумовлені цим правочином. Вчинення сторонами правочину для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, не визначено підставою для визнання його недійсним. \~ \~ \~ \~Однак, удаваний правочин може бути визнаний недійсним, зокрема, у разі його невідповідності вимогам законодавства, яке регулює правовідносини щодо правочину, який сторони насправді вчинили. \~ \~ \~ \~ Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент\~їх вчинення\~(укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому\~конкретно полягає\~неправомірність дій\~сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. \~ \~ \~ \~Тобто для того, щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач у справі має довести, що такий правочин саме в момент його укладання, зокрема, суперечив ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. \~ \~ \~ \~За змістом статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. \~ \~ \~ \~Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. \~ \~ \~ \~Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону визначені параграфом 2 глави 16 ЦК України. \~ \~ \~ \~Так, у статті 235\~ЦК України передбачено правові наслідки удаваного правочину. Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. \~ \~ \~ \~Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. \~ \~ \~ \~У такій ситуації існують два правочини: один - удаваний, а інший - той, який сторони дійсно мали на увазі. Таким чином, удаваний правочин за своєю формою прикриває реальний правочин. Ознакою удаваного правочину є те, що розбіжність між волею та її зовнішнім виявом стає наслідком навмисних дій його учасників, які мають за мету одержання певної користі для обох учасників. \~ \~ \~ \~Для вчинення удаваного правочину необхідна спільна\~мета двох\~сторін приховати інший правочин, який бажають вчинити обидві сторони та настання відповідних результатів. Таким чином, обов`язковою ознакою удаваного правочину є фактичне встановлення між сторонами правочину інших правовідносин ніж ті, щодо яких його було оформлено. \~ \~ \~ \~ За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. \~ \~ \~ \~ Встановивши при розгляді справи, що певний правочин вчинено з метою приховати інший правочин (удаваний правочин), суд на підставі частини другої статті 235\~ЦК України має виходити з того, що сторонами вчинено саме той правочин, який вони мали на увазі, і розглянути справу по суті із застосуванням правил, що регулюють цей останній правочин. Якщо він суперечить закону, суд має прийняти рішення про визнання його недійсним із застосуванням, за необхідності, відповідних правових наслідків. \~ \~ \~ \~ Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~ \~ \~ \~ Частиною першою статті 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~Частинами першою, другою статті 77\~ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. \~ \~ \~ \~Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). \~ \~ \~ \~ Позивач, в разі заявлення вимоги про визнання правочину удаваним, має довести: факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином. \~ \~ \~ \~В той же час, стаття 655\~ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким за цим договором одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. \~ \~ \~ \~ \~Так, в тексті позовної заяви , позивач стверджує, що дарителька [PERSON] отримала від позивача кошти в сумі 4000 доларів США за житловий будинок, що розташований за адресою по [ADDRESS] , по що написала відповідну розписку. В той же час в тексті вказаної розписки мова про продаж земельної ділянки за вказаною адресою не йдеться. \~ \~ \~ \~Крім того, в договорі дарування житлового будинку від 26 вересня 1997 року зазначена вартість майна, що дарується, і вона становить 3798 гривень, а вартість земельної ділянки, згідно договору дарування, становить 1209 гривень . \~ \~ \~ \~В той же час, позивач зазначає, що житловий будинок по [ADDRESS] був придбаний сторонами по справі за 4 000 тисячі доларів, при цьому посилається на текс рукописної розписки, про отримання коштів від позивача за спірний будинок. \~ \~ \~ \~Поряд з тим, відповідача категорично заперечує факт написання цієї розписки, підкреслюючи, що про існування такої розписки відповідачу відомо не було. Більш того, на думку відповідача, вказана розписка не могла бути написана самою [PERSON] , оскільки в даній розписці була відсутня будь яка потреба. \~ \~ \~ \~Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-технічної експертизи документів № 10469/24-34 від 01.11.2024р., « відповісти на питання в який період часу (день, місяць, рік) було виконано рукописний текст розписки від імені [PERSON] від 26.09.1997р. та яка давність нанесення рукописних записі, виконаних в тексті розписки [PERSON] , яка датована 26.09.1997р. та чи відповідають вони даті, яка в ній зазначена» не видається можливим через те, що на досліджувану розписку від імені [PERSON] датовану 26.09.1997р., здійснювався суттєвий вплив сторонніх факторів, не властивих для звичайних умов зберігання документів, що призвело до штучного зістарювання її (розписки) реквізитів» (т.1 а.с. 194-202). Суд звертає увагу, що , відповідно до положень\~ст. 46 ЦК УРСР, яка була чинна на момент укладення спірного договору, договір купівлі-продажу нерухомого майна потребує укладення у письмової форми. \~ \~ \~ \~Згідно з\~абзацом другим частини першої статті 218 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Таким чином, суд не бере до уваги показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в частині спростування факту дарування житлового будинку та його фактичного продажу [PERSON] за певну грошову суму, суд оцінює їх показання в цій частині як недопустимі докази, оскільки ціна та інші істотні умови угоди, укладеної в простій письмовій чи нотаріальній формі, не можуть бути встановленими на підставі показань свідків, та не мають суттєвого значення для вирішення спору, адже в силу вимог ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~показання свідків в даній ситуації є недопустимими доказами. \~ \~ \~ \~Вказані висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, які викладено у постанові від 24 червня 2021 року у справі №404/5851/18, провадження №61-17620св20. Окрім того, згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 28 квітня 1978 року "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними", чинної на час виникнення правовідносин між сторонами, при вирішенні питання про визнання угоди недійсною судові необхідно враховувати, що недійсність угоди може бути підтверджена будь-якими з передбачених\~ст. 27 ЦПК\~засобами доказування, якщо інше не передбачено законом. Однак, ціна та інші істотні умови угоди, укладеної в простій письмовій чи нотаріальній формі, не можуть бути встановленими на підставі показань свідків, крім випадків кримінально караних діянь. Матеріали справи не містять інших допустимих та належних доказів передачі коштів саме на момент укладення договору. З даного приводу Верховний Суд у своїй постанові від 17.03.2021р. №521/15178-ц зазначив про таке: «…На підтвердження позовних вимог [PERSON] додала до позовної заяви розписку від 26 грудня 2003 року, яка написана [PERSON] , у якій вказано, що остання на підставі договору дарування від 26 грудня 2003 року 1/3 частини квартири надала позивачу 22 000 доларів США, які вона отримала від продажу своєї квартири [ADDRESS] 23 грудня 2003 року. Судами встановлено, що вказана розписка була написана на прохання позивача у 2016 році. Доводи заявника у касаційній скарзі про те, суд апеляційної інстанції безпідставно не врахував розписку про отримання грошових коштів від [PERSON] не можуть бути прийняті судом, оскільки вказана розписка є належним та допустимим доказом, однак суд, оцінюючи її, враховує, що вона була складена у 2016 році, що не заперечувалось сторонами під час розгляду справи, хоча датою написання в тексті вказано 26 грудня 2003 року, тобто остання містить недостовірну інформацію. Крім того, вона була написана після того, як було відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, тобто після того, як між позивачем та третьою особою виник спір щодо поділу спільного майна… …Крім того, апеляційним судом обґрунтовано зазначено, що зміст нотаріально посвідченого договору дарування від 26 грудня 2003 року підтверджує, що між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, укладення договору відповідало вільному волевиявленню та внутрішній волі сторін саме на укладення договору дарування, який визначений сторонами як безоплатний». \~ \~ \~ \~В іншій постанові Верховного Суду №61-17620св20 (справа №404/5851/18) від 24.06. 2021 року йдеться, зокрема, про таке: «…суд першої інстанції, встановивши, що оспорюваний договір дарування квартири укладено у письмові формі та нотаріально посвідчено, тобто він відповідає вимогам щодо форми та змісту договору дарування нерухомого майна, укладеного між фізичними особами, між сторонами не настали інші права та обов`язки, ніж передбачені договором дарування, а позивач не надала суду доказів того, що сторони договору дарування - [PERSON] та [PERSON] - діяли свідомо з метою приховати інший правочин, та мали на меті укладення саме договору купівлі-продажу квартири, а не договору дарування, зокрема не надала доказів оплатності цього договору, дійшов правильного висновку, що у позові слід відмовити у зв`язку з його недоведеністю. При цьому суд першої інстанції правильно не врахував як доказ нотаріально посвідчені письмові пояснення відповідача [PERSON], в яких вона вказувала, що у 2000 році продала належну їй квартиру [ADDRESS] [PERSON] за 1 700,00 дол. США, з яких частина коштів була використана на погашення боргів, а частину отримали вони з чоловіком, оскільки ціна та інші істотні умови угоди, укладеної в простій письмовій чи нотаріальній формі, не можуть бути встановленими на підставі показань свідків». З матеріалів справи вбачається, що договір дарування житлового будинку, на який посилається позивач у своїй заяві, укладено 26 вересня 1997 року, отже правовідносини між сторонами регулюються нормами діючого на час укладення договору ЦК УРСР (у редакції Закону1963 року). \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.\~41,42 ЦК УРСР, угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду. Мовчання визнається виявом волі укласти угоду у випадках, передбачених законодавством. \~ \~ \~ \~ Відповідно до частин першої, другої статті 243 ЦК УРСР, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. \~ \~ \~ \~Договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей - на суму понад 50 карбованців ,повинен бути нотаріально посвідчений (частина перша статті 244 ЦК УРСР). \~ \~ \~ \~За договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 224 ЦК УРСР). \~ \~ \~ \~ Згідно зі статтею 153 ЦК УРСР, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. \~ \~ \~ \~Згідно з частиною другою статті 58 ЦК УРСР, якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. \~ \~ \~ \~ Для визнання угоди мнимою необхідно встановити той факт, що угода була укладена без наміру створити юридичні наслідки, та що сторони за угодою ніяких дій по здійсненню мнимої угоди не вчиняли. \~ \~ \~ \~ Отже, підставою для визнання договору дарування з мотивів її мнимості, є її укладення без створення юридичних наслідків. \~ \~ \~ \~Так, Верховний Суд, розглядаючи аналогічну справу, у постанові від 20.02.2020р. № (справа №761/6884/17) зазначив про таке: «…За удаваною угодою сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини, права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Судами встановлено, що відповідно до умов укладеного у письмовій формі та нотаріально посвідченого договору дарування обдарований набув право власності на квартиру, договір та право власності на квартиру за цим договором зареєстровано у встановленому законом порядку. Судом установлено,\~що договір\~дарування мав\~реальний характер,\~майно було\~передано дарувальником\~обдарованому і\~прийнято останнім. Обдарований [PERSON] проживав у спірній квартирі, перебував на обліку у лікарняному закладі та учбовому закладі за місцем розташування подарованого йому житла. Відповідно до пункту 9 договору дарування він був зареєстрований у Київському міському бюро технічної інвентаризації. Обдарований є власником особового рахунку спірної квартири. Передбачені вищевказаними нормами\~ЦК УРСР\~підстави удаваності\~правочину належними\~і допустимими\~доказами позивачем\~не доведено,\~що є\~його процесуальним\~обов`язком (частина третя\~статті 12 ЦПК України)». \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що право власності [PERSON] було зареєстроване Баришівським бюро технічної інвентаризації після отримання його в дар, будинок, як стверджує позивач, використовується сторонами за його цільовим призначенням, що виключає характер мнимості вказаної угоди. \~ \~ \~ \~З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] , згідно договору дарування від 26 вересня 1997 року, отримала в дар житловий будинок по [ADDRESS] . Як зазначено в договорі дарування, житловий будинок є дерев`яний , розмір житлової площі становить 24,9 кв.м., та сарай, що підтверджується технічним паспортом, а сама будинок має дві житлові кімнати , загальною площею 24,9 кв.м. \~ \~ \~ \~ В той же час, як вказує позивач в позовній заяві, вказаний житловий будинок був реконструйований у 2007 році, а саме, був побудований погріб, в 2020році побудована тераса, позначена в технічному паспорті літ. «а2». \~ \~ \~ \~При цьому, як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок від 12 вересня 2020 року, виготовленого на замовлення відповідача [PERSON] , на даний час житлова площа даного житлового будинку становить 42,2 кв.м., вже має не дві, а три житлові кімнати, змінилися площі інших приміщень в будинку , та відповідно збільшилась загальна площа будинку з моменту дарування з 55,2 кв.м. на 80,0 кв.м. \~ \~ \~ \~Крім цього, вказаний будинок згідно договору дарування та технічного паспарту, на момент дарування був дерев`яний, а на даний час, згідно технічного паспорта за 2020 рік, будинок обкладений цеглою, в 2007 році побудовано прибудову, погріб, та в 2020 році побудовано терасу. \~ \~ \~ \~ В той же час суд звертає увагу, що будь-якої дозвільної документації на проведення вказаних будівельних робіт, в результаті яких змінилася як площа житлового будинку, так і було здійснено добудову господарських будівель, позивачем не надано, а зі змісту рішення Баришівської селищної ради від 14 серпня 2003 року № 85.15, яке надане позивачем до позовної заяви, вбачається, що відповідачу [PERSON] було надано лише дозвіл на проведення розширення веранди, перебудову господарчого сараю та будівництво гаража. \~ \~ \~ \~ Таким чином, згідно даного рішення, було лише розширено веранду; перебудови сараю та будівництва гаража не відбувалось. Крім цього, вказаним рішенням не надавалось жодного дозволу на реконструкцію та перепланування житлового будинку. При цьому позивачем не надано жодного доказу щодо наявності декларації про готовність після проведеного перепланування будинку, введення в експлуатацію та реєстрацію права власності на перебудований житловий будинок. Таким чином, вказані обставини свідчать про самочинне будівництво, право власності на яке не виникає, та не може бути визнане в судовому порядку. \~ \~ \~ \~Відповідно, не підлягають задоволенню також позовні вимоги позивача в частині визнання за ним права власності на частину недобудованого житлового будинку по [ADDRESS] , оскільки даний об`єкт нерухомості не добудований, не введений в експлуатацію, та право власності на нього не зареєстроване, та позивачем не надано доказів щодо відсотку його готовності. \~ \~ \~ \~Так, 12 квітня 2023 року Велика Палата Верховного Суду в рамках справи № 511/2303/19, провадження № 14-56цс22 (ЄДРСРУ № 110255611)\~ досліджувала питання щодо правової можливість визнання право власності на самочинне будівництво при поділі майна між подружжям, де зокрема звернула увагу на наступне: \~ \~ \~ \~«Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. \~ \~ \~ \~ У статті 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності. За частинами першою та другою цієї статті ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. \~ \~ \~ \~За вимогами частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України). \~ \~ \~ \~Згідно з вимогами статті 319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved