Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 11.06.2025 року між нею та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу у простій письмовій формі, відповідно до якого вона придбала житловий будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами і дві земельні ділянки під ними, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , за ціною 200000,00грн. (двісті тисяч гривень 00 копійок). Посвідчити договір купівлі-продажу нотаріально сторони домовилися не пізніше 11.09.2025 року. Однак, цей договір до цього часу нотаріально неукладений та непосвідчений, оскільки відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань. Тому позивачка просила визнати\~за нею право власності на вищевказане нерухоме майно. Учасники справи в судове засідання не з`явилися. В наданих заявах просили справу розглянути без їх участі. При цьому позивачка вказала, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, відповідач проти задоволення позову не заперечує. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~В судовому\~засіданні встановлено,\~що 11.06.2025\~року,\~ [PERSON] ,придбала у [PERSON] , житловий будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами і дві земельні ділянки під ними, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , за ціною 200000,00грн. (двісті тисяч гривень 00 копійок). На підтвердження цього сторони склали письмовий договір. Таким чином, між позивачкою та відповідачем фактично відбувся договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчити який вони домовилися не пізніше 11.09.2025\~року. Однак, право власності позивачкина придбане нерухоме майно яке складається: будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами і земельними ділянками під ними на розміщені по [ADDRESS] : житловий будинок садибного типу дерев`яний під літ.«А» 1910р. побудови з верандою цегляною під літ.«а» та прибудовою деревяною під літ.«а1» загальною площею 81,7м2, житловою площею 40,1м2; погріб цегляний під літ.«п/г»; сарай шлакоблочний літ.«Б»; літню кухню шлакоблочна літ.«В»; гараж цегляний під літ.«Г»; сарай дошки під літ.«Д»; сарай цегляний під літ.«Е»; огорожу дошки під №1-2; земельну ділянку площею 0,1000га з кадастровим номером 5910500000:01:012:0069 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,0698га з кадастровим номером 5910500000:01:012:0272 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, до цього часу належним чином не оформлене, оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, чим порушуються права [PERSON] ,\~за захистом\~яких вона\~звернулася до\~суду. У відповідності зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності зі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 р. N952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Частною 1. ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. У відповідності зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки сторони договору купівлі-продажу домовилися щодо його усіх істотних умов, позивачка зі свого боку виконала взяті на себе зобов`язання, сплативши вартість придбаного майна та прийняла його у своє володіння і обидві сторони вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків, що підтверджується зібраними доказами, суд приходить до висновку, що наявні всі підстави для визнання за [PERSON] , права власності на спірне майно.

Outcome: approved