Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] , у якій з урахуванням уточнень, просив стягнути з\~ [PERSON] на\~користь [PERSON] \~додаткові витрати\~на утримання\~сина [PERSON] ,\~ [INFO] , у розмірі 7375, 00 гривень, та встановити факт самостійного виховання та одноособового утримання батьком [PERSON] свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] , [INFO] , є спільною дитиною сторін, який мешкає з батьком та перебуває на його утриманні. Відповідачка не проявляє турботу по відношенню до дитини, не піклується нею більше 9 років. Позивачем на утримання дитини було витрачено 14750,00 грн на лікування, одяг, навчання. Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги в частині стягнення з неї коштів не визнає. Представник Вилківської міської ради Ізмаїльського району Одеської області в судове засідання не з`явився. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. З матеріалів\~справи вбачається,\~щосторони перебували у шлюбі, віл якого у сторін народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та що [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] . Рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 03.06.2016 розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 09.11.2012 Виконавчим комітетом Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області, актовий запис за № 57, та визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , який народився в м. Вилкове Кілійського району Одеської області, з батьком - громадянином України [PERSON] . Встановлено, що з квітня 2016 року [PERSON] проживає разом з позивачем та перебуває на його повному утриманні та вихованні, що підтверджується актом про встановлення фактів від 13.10.2025, Характеристикою [PERSON] від 03.10.2025 та Характеристикою дитини з навчального закладу, де серед іншого вказано, що батько займається вихованням дитини. Відповідно до ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частин першої, другої\~статті 24 Конституції України\~громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. ( ч. 2\~ст. 3 СК України). У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. ( ч. 2\~ст. 315 ЦПК України). Встановлення даного факту позивачу необхідно для подальшого оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, одноосібно звертатись до державних та інших закладів і установ в інтересах дитини, а також переміщення разом з дитиною без згоди матері, яка з дитиною не проживає. Статтею\~10,\~60 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно дост.180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3\~ст.181 СК України\~визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині встановлення факту виховання та утримання дитини батьком, оскільки з встановлених обставин справи вбачається, що мати про дитину не піклується, не займається її вихованням та розвитком. Водночас, щодо стягнення з відповідачки витрат на дитину, а саме на лікування, одяг, навчання, які позивач оцінив у розмірі 50% від 14750,00 грн, слід відмовити, оскільки зазначені витрати є витратами на утримання дитини і регулюються нормами ст. 180 СК України, тобто визначаються як аліментні зобов`язання. Проте, як встановлено з матеріалів справи, позивач не звертався до суду про стягнення з відповідачки аліментів, зокрема й не просить про це у цій справі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним покласти судові витрати на відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial