Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

31.01.2025р. до Миколаївського районного суду Одеської області надійшла позовна заява [PERSON] (далі - позивачка) до Товариства з обмеженою відповідальністю ЛІГА-50 (далі - відповідач), в якому позивачка просить: - стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ЛІПА-50, код ЄДРПОУ 32165920, на свою користь заборгованість по виплаті орендної плати в розмірі 43 594 грн. 90 коп., яка складається з: орендної плати - 42 325 грн. 14 коп., та 3% річних від простроченої суми - 1 269 грн. 76 грн.; - розірвати договір оренди землі площею 14,8311 га кадастровий номер 4822380400:04:000:0305, що розташована на території Великовеселівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, укладений 25.07.2016р. Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю ЛІГА-50, Код ЄДРПОУ 32165920, в особі директора Шабатури Юрія Володимировича і [PERSON] та зареєстрований 05.10.2016р. приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Демченко Тетяною Михайлівною, номер запису про інше речове право: 16810045 та скасувати його реєстрацію. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка вказує на те, що їй на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером 4822380400:04:000:0305, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Великовеселівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області. 25.07.2016р. між нею та відповідачем укладено договір оренди землі, згідно п.п. 2.1., 3.1. якого визначено, що в оренду строком на 10 років передається земельна ділянка площею 14,8311 га ріллі, кадастровий номер 4822380400:04:000:0305. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на час укладання договору (п. 2.4 договору) становить: 364 896 грн. 13 коп. Пунктом 16.1 договору визначено, що договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації в установленому законодавством України порядку. Як вбачається із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 394392698 від 11.09.2024р., договір оренди землі від 25.07.2016р., укладений між сторонами щодо передачі в оренду земельної ділянки загальною площею 14,8311 га з кадастровим номером 4822380400:04:000:0305 зареєстровано 05.10.2016р. приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Демченко Тетяною Михайлівною, номер запису про інше речове право: 16810045. Отже, з моменту державної реєстрації, тобто з 05.10.2016 року Договір оренди землі від 25.07.2016 року з кадастровим номером 4822380400:04:000:0305 набрав чинності. Пунктом 4.1. договору визначено, що за користування зазначеною в договорі земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю орендну плату. Орендна плата може сплачуватися в грошовій, в натуральній та відробітковій формах. Розмір орендної плати за рік становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Обчислення розміру орендної плати на земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації. Розмір орендної плати на момент укладання договору становить 10 946 грн. 88 коп. в рік (п. 4.2. договору). Пунктом 4.3 договору визначено, що розмір нормативної грошової оцінки земельних ділянок не є сталим і змінюється у зв`язку з проведенням її щорічної індексації. Розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки та розмір орендної плати змінюється без внесення змін до цього Договору. Періодичність внесення орендної плати у грошовій, натуральній, відробітковій формах - один раз на рік. Розрахунки закінчуються не пізніше 30 грудня поточного року(п.п. 4.5, 4.6. договору). Водночас, як вказує позивачка, відповідач свої зобов`язання за договором щодо сплати орендної плати за період 2022-2024р.р. не виконав, у зв`язку з чим у нього перед позивачкою наявна заборгованість по орендній платі за кожен окремий рік по 14 108 грн. 38 коп., яка в загальній сумі становить 42 325 грн. 14 коп. Також позивачка нарахувала відповідачу на підставі ст. 625 ЦПК України 3% річних за період 2022-2024р.р. в загальній сумі 1 269 грн. 76 коп. 16.01.2025р. позивачка направила відповідачу рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення лист-вимогу про виплату заборгованості з орендної плати, який повернувся 17.01.2025р. без вручення, оскільки адресат відмовився від його отримання. Ухвалою Миколаївського районного суду Одеської області від 04.02.2025р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті. Ухвалою Миколаївського районного суду Одеської області від 18.03.2025р. цивільну справу, на підставі ч. 1 ст. 30, п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 31 ЦПК України, передано за підсудністю на розгляд Врадіївського районного суду Миколаївської області. Ухвалою Врадіївського районного суду Миколаївської області від 09.05.2025р. прийнято до розгляду цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи по суті. Позивачка в судові засідання 16.06.2025р., 22.09.2025р. та 04.11.2025р. не з`явилася, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлена про час, дату та місце судового розгляду, про причини неявки не повідомила. Водночас, 29.05.2025р. та 21.08.2025р. звернувся до суду з заявами про розгляд справи за її відсутності, в яких підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити. Представниця відповідача Бойко Н.І. в судові засідання 16.06.2025р. та 22.09.2025р. не з`явилася, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлена про час, дату та місце судового розгляду. Водночас, судові засідання 16.06.2025р. та 22.09.2025р. відкладалися за заявами представниці відповідача Бойко Н.І. у зв`язку з ознайомленням представниці з матеріалами справи та перебування її у відрядженні. Представниця відповідача Бойко Н.І. в судове засідання 04.11.2025р. не з`явилася, хоча належним чином в порядку, визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлена про час, дату та місце судового розгляду, про причини неявки не повідомила, із заявами, клопотаннями до суду не зверталася, відзив на позов не подала. Судове засідання 14.07.2025р. не відбулося, у зв`язку з відсутністю в приміщенні суду електропостачання (акт № 7 від 14.07.2025р. про неможливість функціонування автоматичної системи документообігу суду). З огляду на приписи ст.ст. 211 та 223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу по суті без учасників справи за наявними у справі доказами. Дослідив письмові докази, судом встановлено наступне. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-МК № 014189, виданого 10.01.2002р. на підставі рішення 15 сесії 23 скликання Великовеселівської сільської Ради народних депутатів від 24.10.2001р. № 219, позивачці належить земельна ділянка площею 14,83 гектарів призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Великовеселівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області. 25.07.2016р. між позивачкою (орендодавець) та відповідачем (орендар) строком на 10 років укладено договір оренди землі площею 14,8311 га, кадастровий номер 4822380400:04:000:0305, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в межах території Великовеселівської сільської ради Врадіївського району Миколаївської області (п.п. 1, 2.1., 3.1.). Згідно п. 2.4. договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки на момент укладення договору становить 364 896 грн. 13 коп. Відповідно до п.п. 4.1.-4.6. договору визначено, що за користування земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю орендну плату. Орендна плата може сплачуватися в грошовій, в натуральній та відробітковій формі. Розмір орендної плати за рік становить 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації. Розмір орендної плати на момент укладення договору складає 10 946 грн. 88 коп. в рік. Розмір нормативної грошової оцінки не є сталим і змінюється у зв`язку з проведенням її щорічної індексації. Розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки змінюється без внесення змін до цього договору. Орендна плата вноситься: - грошовими коштами на рахунок орендодавця, або сплачується готівкою; - натуральною платою (передача продукції) та відробітковою (надання послуг, виконання робіт), що оформлюється відповідно накладною та/або актом. Періодичність внесення орендної плати у грошовій, натуральній, відробітковій формах один раз на рік. Розрахунки закінчуються не пізніше 30 грудня поточного року. Відповідно до п.п. 12.4. та 12.5. договору його дія припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін або рішенням суду на вимогу однієї із сторін. Розірвання договору в односторонньому порядку не допускається. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 394392698 від 11.09.2024р., договір оренди землі від 25.07.2016р., укладений між сторонами щодо передачі в оренду земельної ділянки загальною площею 14,8311 га з кадастровим номером 4822380400:04:000:0305 зареєстровано 05.10.2016р. приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Миколаївської області Демченко Тетяною Михайлівною, номер запису про інше речове право: 16810045. Відповідно до витягу № НВ-9948064202024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок станом на 11.09.2024р. нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 4822380400:04:000:0305 становить 470 279 грн. 46 коп. З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 07.01.2025р. за період з 3 кварталу по 3 квартал 2024 року вбачається, що позивачка отримувала дохід від відповідача: - в 4 кварталі 2017 року в сумі 10 946 грн. 88 коп.; - в 4 кварталі 2018 року в сумі 10 946 грн. 88 коп.; - в 4 кварталі 2019 року в сумі 20 127 грн. 57 коп.; - в листопаді 2021 року в сумі 20 127 грн. 57 коп.; - в грудні 2021 року в сумі 20 127 грн. 57 коп. Інформація щодо отримання позивачкою від відповідача доходу за період 2022-2024р.р. у вищевказаних відомостях відсутня. 16.01.2025р. позивачка направляла відповідачу поштовим зв`язком АТ Укрпошта рекомендованим листом з повідомленням (фіскальний чек від 16.01.2025р.) лист вимогу про виплату до 01.02.2025р. заборгованості з орендної плати за земельну ділянку з кадастровим 4822380400:04:000:0305 за період 2022-2024р.р. Однак адресат відмовився від отримання поштового відправлення, що підтверджується довідкою відділення зв`язку та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 6700000024582. Згідно розрахунку позивачки заборгованість з орендної плати за період 2022-2024р.р. становить в загальній сумі 42 325 грн. 14 коп., яка відповідає умовам договору оренди землі та розрахована з урахуванням нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Також позивачкою на підставі ст. 625 ЦК Україні нараховано відповідачу 3 % від простроченого грошового зобов`язання по орендній платі за період 2022-2024р.р. в загальній сумі 1 269 грн. 76 коп. Доказів які б спростовували наданий позивачем розрахунок та доводили б повне виконання зобов`язань за договором оренди землі відповідачем суду не надано. Встановив вказані обставини, суд вважає, що зі сторони відповідача порушені вимоги чинного законодавства, що регулює правовідносини оренди землі в частині сплати орендної плати. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, що визначено п. 1 ч. 1 ст. 11 ЦК України. За змістом ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення, майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України Про оренду землі. Відповідно до ст. 2 Закону України Про оренду землі від 06.10.1998р. № 161-ХІV (далі - Закон № 161-ХІV), в редакції, чинній на момент укладання договору оренди відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (ч. 1 ст. 6 Закону № 161-ХІV). Статтею 93 ЗК України та ст. 1 Закону № 161-ХІV визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 13 Закону № 161-ХІV договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За приписами ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст. 21 Закону № 161-ХІV орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Отже, розмір та умови оплати, указані в договорі, не можуть суперечити чинному на час укладення законодавству. У ст. 15 Закону № 161-ХІV визначено ті умови, які є істотними для договору оренди землі і серед інших це - орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. В силу вимог ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно зі ст. 32 Закону № 161-ХІV на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Статтею 24 Закону № 161-ХІV передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Згідно із п. д ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність. Отже, за змістом ст. 141 ЗК України та ст. 32 Закону України Про оренду землі підставою розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати, а не разове порушення умов договору у цій частині. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18). Підставою розірвання договору оренди землі згідно з п. д ч. 1 ст. 141 ЗК України є систематична, тобто неодноразова (два та більше випадки) повна несплата орендної плати у строки, визначені договором. Натомість часткова несплата (недоплата) орендної плати може бути підставою для розірвання договору оренди землі на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України, якщо таке порушення умов договору буде кваліфіковане як істотне (постанова ВС у справі № 918/391/23 від 20.11.2024р.). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. За приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Схожі висновки викладені у постанові Великої Плати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17, провадження № 12-201гс18, та постанові Верховного Суду від 28 червня 2022 року у справі № 551/542/20, провадження № 61-16493св21. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як визначено ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. В силу ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Суд вважає, що позивачкою доведено належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами обставини покладенні в основу позову. Водночас, окремо слід зазначити щодо змісту позовних вимог викладених у прохальній частині позовної заяви. У прохальній частині позовної заяви позивачка просить стягнути заборгованість по орендній платі з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ЛІПА-50, а не з Товариства з обмеженою відповідальністю ЛІПА-50, а також просить розірвати договір укладений між нею та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю ЛІПА-50, а не з Товариством з обмеженою відповідальністю ЛІПА-50. Тобто, позивачка, визначаючи відповідачем Товариство з обмеженою відповідальністю ЛІПА-50, формально адресує позовні вимоги Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю ЛІПА-50. Водночас, слід зауважити, що у вступній та описовій частинах позовної заяви позивачка визначає відповідача саме як Товариство з обмеженою відповідальністю ЛІПА-50 (код ЄДРПОУ 32165920), докази надані позивачкою на підтвердження своїх позовних вимог стосуються саме її правовідносин щодо оренди землі з вказаним товариством. Матеріали справи не містять жодної інформації про наявність у позивачки правовідносин з Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю ЛІПА-50, чи що така юридична особа існує. При цьому, як і у вступній так і у резолютивній частинах позовної заяви позивачка вказує код ЄДРПОУ відповідача, а саме: 32165920, що дає суду можливість беззаперечно ідентифікувати відповідача як Товариство з обмеженою відповідальністю ЛІПА-50, оскільки з матеріалів справи слідує код ЄДРПОУ 32165920 належить саме цьому товариству. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що зазначення в прохальній частині позовної заяви найменування відповідача - Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю ЛІПА-50 є технічною опискою, яка не впливає на зміст позовних вимог та суть спору, а також на обставини, які були встановленні судом під час судового розгляду. Отже, в сукупності вищевикладеного, вбачається, що позов в частині стягнення заборгованості по орендній платі та розірвання договору оренди землі є законним та обґрунтованим, а відтак підлягає задоволенню. Водночас, щодо позовних вимог про скасування державної реєстрації договору оренди землі, слід зазначити таке. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Згідно з ч. 5 ст. 6 Закону України Про оренду землі право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2022 року у справі № 656/241/19-ц (провадження № 61-1936св21) зазначено, що у частині другій статті 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (у редакції, чинній до 16 січня 2020 року) унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. […] Згідно із Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству, який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень викладено у новій редакції. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом а пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. […] Отже, у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення судових рішень у цій справі), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. […] Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц. […] Суд першої інстанції, з висновкам якого погодився й апеляційний суд, правильно встановивши фактичні обставини справи, надавши належну оцінку заявленим позивачем позовним вимогам, правильно виходив із того, що права позивача підлягають захисту та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про скасування державної реєстрації. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21) зазначено, що з урахуванням конкретних обставин справи та положень абзаців другого та третього частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності може призвести до відновлення порушених прав особи без застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності (за умови, якщо суд, задовольнивши таку позовну вимогу, вирішить тим самим спір про право, наявний між сторонами). На підставі викладеного Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для відступу від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 545/1883/20, про те, що задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності призведе до відновлення порушених прав позивача і не потребує для застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 910/14224/20 (провадження № 12-20гс22) зазначено, що згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права чи інтересу та припинення дій, які порушують це право або інтерес. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу в потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. При цьому правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. У позовній заяві, з огляду на конструкцію побудови її прохальної частини, позивачка просить розірвати договір оренди землі та скасувати його реєстрацію. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, оскільки позивачка звернувся з позовом про скасування державної реєстрації договору оренди землі, а не речового права, тому, враховуючи межі заявлених нею вимог, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422 грн. 40 коп., понесені позивачкою при подачі позову, підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: partial