Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-30 00:00:00

ТОВ «ФК\~«ЕЙС» звернулося\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] , у якому просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором №144507 від 24.06.2024 р. у розмірі 12667,10 грн. Позовна заява мотивована тим, що 24.06.2024 між ТОВ «КРЕДІПЛЮС» і [PERSON] укладено кредитний договір № 144507 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у сумі 6945 грн. За доводами позову, після вчинення дій відповідача, 24.06.2024 ТОВ «КРЕДІПЛЮС» ініціювало переказ коштів згідно з договором на платіжну карту відповідача, що в свою чергу свідчить доказом того, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця. 10.10.2024 р. між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу № 10102024, у відповідності до якого ТОВ «ФК «Кредіплюс» відступив, а ТОВ «ФК «ЕЙС» прийняв право грошової вимоги до боржників, які зазначені у Реєстрі боржників, в тому числі і до відповідача за кредитним договором №144507 від 24.06.2024 р. Відповідач належним чином не виконав зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 12667,10 грн., з яких: 6945 грн. заборгованість по кредиту; 5321,10 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 401 грн.\~комісія. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає. Просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №144507 від 24.06.2024 р. у розмірі 12667,10 грн., витрати за надання правничої допомоги у сумі 7000 грн. та судовий збір у сумі 2422,40 грн. 09.06.2025 року через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позову. Аргументуючи тим, що порушено процедуру факторингу, так як усупереч вимогам ст. 512 ЦПК України, відповідача не було повідомлено про зміну кредитодавця. Крім того, первісним кредитором перевищено максимально допустиму процентну ставку відповідно ч. 5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування", якою передбачено максимальний розмір денної процентної ставки - 1%. 3аперечує проти стягнення з нього комісії за надання кредиту, вважаючи її незаконною, оскільки первісним кредитором не дотримано вимог Закону "Про споживче кредитування". Вважає заявлені позивачем витрати на праву допомогу завищеними та неспівмірними зі складністю справи. 13.06.2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якому вважає заперечення відповідача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Посилаючись на висновок Верховного Суду України, викладений у постанові № 6-979цс15 від 23.09. 2015 року, вказує, що твердження відповідача про неповідомлення його про зміну кредитодавця не є підставою для звільнення його від виконання Кредитного договору. Щодо твердження про неправомірність нарахування відсотків зазначає, що Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", який набрав чинності 24.12.2023 року, згідно якого масимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5% до 22.04.2024 та 1,5% до 20.08.2024. Тому наданий розрахунок відповідає встановленим нормам Закону України «Про споживче кредитування», а нарахування відсотків обґрунтованим та не суперечить умовам Договору, з якими Відповідач ознайомився до укладення Кредитного договору № 144507 від 24.06.2024 та підписав електронним одноразовим ідентифікатором підтвердив та погодився з умовами даного Договору. 18.06.2025 року через систему «Електронний суд» відповідачем надано заперечення (на відповідь на відзив) де посилаючись на доводи викладені у відзиві, вважає твердження представника позивача безпідставними та такими, що спростовуються наданими доказами. Також подав клопотання про витребування додаткових доказів, що є необхідними для встановлення фактичних обставин справи. 30.07.2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі, де зазначив, що на клопотання судом було витребувано інформацію, в якій підтверджується факт відкриття на ім`я відповідача відповідного банківського рахунку, також надано виписку по вищезазначеній банківській рахунку, з якої вбачається, що відповідач отримав кошти у розмірі, передбаченому Кредитним договором 5000,40 грн., що узгоджується з доданими до позову доказами. 30.09.2025 року представником позивача надані додаткові пояснення, де зазначено що позивачем надало суду належні та допустимі докази на підтвердження укладення кредитного договору з відповідачем, наявності та розміру заборгованості. Всі докази та пояснення були надіслані до суду як зазначено в ухвалі суду. Також зазначає про наявність зареєстрованого електронного кабінету у відповідача, що дає можливість вчасно та в повному обсязі знайомитися зі всіма матеріалами справи. 15.10.2025 року відповідачем надано додаткові пояснення, в яких зазначив, що позивач не надав інформації про перелік додаткових та сукупних банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що включає в себе комісію за надання кредиту. Зазначив, що правомірність комісії є недоведеною позивачем. Просив позов залишити без розгляду у зв`язку з не доведенням позивачем витребуваних доказів. 17.10.2025 року від представника ТОВ «Бізнес Позика» надійшли додаткові пояснення через систему «Електронний суд» про те, що стороною позивача надані докази на вимогу ухвали суду про витребування доказів та детальні письмові пояснення по кожному пункту із дотриманням всіх вищезазначених обов`язкових вимог, встановлених ЦПК України. Всі докази та пояснення були надіслані до суду з одночасним надсиланням (наданням) їх копій відповідачу. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в своєму позові просив справу розглядати без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, 24.06.2024 між ТОВ «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] укладено кредитний договір № 144507, шляхом підписання [PERSON] одноразовим персональним ідентифікатором № 5d467ccf. Відповідно до п.1.2. кредитного договору № 144507 від 24.06.2024 позичальник засвідчує, що до укладення Договору отримав та ознайомився, зокрема, з цією індивідуальною частиною, графіком платежів за кредитним договором, паспортом споживчого кредиту,публічною частиною Договору, Правилами надання коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту Кредитодавця (далі Правила), а такожіншою інформацією необхідною для прийняття ним свідомого рішення про укладення Договору та отримання кредиту, у т.ч. передбаченою ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інформацією та документами розміщеними на сайті https://finx.com.ua/. У випадку, якщо будь-яка інформація не була отримана Позичальником або є йому незрозумілою, Позичальник повинен відмовитись від підписання акцепту/цієї індивідуальної частини Договору. Частиною 4 п. 5.3 Договору передбачено, що Позичальник погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) Договору в цілому та підтверджує, що вся інформація надана Кредитодавцю, в тому числі під час заповнення та відправлення заяви про надання кредиту, є повною, актуальною та достовірною. Відповідно до 2.2.1 Договору, сума (загальний розмір) кредиту становить 6945 грн. надається не пізніше наступного дня після укладення Договору в наступному порядку: у розмірі 5000,40 грн. картку позичальника у національній валюті; у розмірі 1944,60 грн. шляхом погашення заборгованості Позичальника за комісією, нарахованою згідно п.2.5 індивідуальної частини. Пунктом 2.5. передбачено, що комісія за надання кредиту складає 1944,60 грн., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього Договору за ставкою 28,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів Позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1. цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено. Відповідно п.2.6. загальний строк кредитування за Договором складає 70 днів з 24.06.2024 по 02.09.2024. ТОВ "ФК "Кредіплюс" на виконання умов Кредитного договору № 144507 від 24.06.2024 перерахувало відповідачу грошові кошти у розмірі 5000,40 грн. на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується випискою АТ «ТАСКМОБАНК» по належній відповідачу вказаній банківській карті за період з 24.06.2024- по 29.06.2024, наданої на виконання ухвали суду від 19.06.2025 року. Усупереч умов Договору [PERSON] взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 12667,10 грн., з яких: 6945 грн. - заборгованість по кредиту; 5321,10 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 401 грн.\~- комісія. Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З матеріалів справи убачається, що кредитний договір укладений в електронній формі. Його дійсність відповідачем у встановленому законом порядку не спростована. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Таким чином, суд вважає, що кредитор свої зобов`язання перед відповідачем виконав в повному обсязі, а останній отримав грошові кошти у порядку та на умовах, що визначені укладеним між ними кредитним договором, згідно якого сторонами було погоджено всі його істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, умови кредитування. У відзиві на позовну заяву відповідач, посилаючись на норми Закону України «Про споживче кредитування» не погоджується з розміром процентної ставки. Вирішуючи питання про суму заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд погоджується з доводами відповідача щодо нарахування процентів, та зазначає. З наданого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що останнім здійснено нарахування процентів за користування кредитом за період з 24.06.2024 по 02.09.2024 (70 днів), що у сумі складає 5321,10 гривні. Суд частково не погоджується з таким розрахунком, виходячи з наступного. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що\~максимальний розмір денної процентної ставки,\~розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, булла доповнена частиною п`ятою згідно із\~Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року. Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг»\~набрав чинності 24 грудня 2023 року. Згідно з частиною 5 статті 94 Конституції України\~закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. Враховуючи, що самим\~Законом України від 22листопада 2023року №3498-ХІ«Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг»\~передбачено те, що він набирає чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір було укладено 24 червня 2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Також, суд враховує, що пунктом 17\~Прикінцевих та\~Перехідних положень\~Закону «Про споживче кредитування»\~передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності\~Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», що\~максимальний розмір денної процентної ставки\~не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2\~Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону\~поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Договір №144507 укладено 24.06.2024 року, тобто після внесення змін до\~Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1,5% є нікчемною в силу положень частини п`ятої статті\~8\~та частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість вимоги позивача та стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом з розрахунку розміру денної процентної ставки 1%, що становить 4861,50 грн. (6945,00 х 1% х 70). Відповідно до п. 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитувнаня» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Таким чином, виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст.1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту в розмірі 1944,60 грн. суд вважає таким, що відповідає вимогам діючого законодавства. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача комісії у розмірі 401,00 грн., суд зазначає наступне. Умовами п.2.4 Договору знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 грн. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100,00 грн. Відповідно до положень ч.ч.1\~ст.11 Закону України "Про споживче кредитування", після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно положень ч.5\~ст.12 Закону України "Про споживче кредитування", умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Отже, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України "Про споживче кредитування"\~щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України "Про споживче кредитування". Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Кредитодавцем фактично встановлено сплату комісії, не зазначивши за які саме послуги ця комісія сплачується позичальником. Жодних доказів вчинення будь-яких дій, за які позикодавцем нараховувалася комісія, позивачем не надано. Разом із тим, ч.1\~ст.11 Закону України "Про споживче кредитування"\~передбачено безоплатність надання позикодавцем певних послуг, до яких можна віднести видачу кредиту та його супровід. Отже, умови договору про нарахування комісії пов`язаної з управління та обслуговування кредиту є нікчемними, а відтак, у задоволенні вимог позивача щодо стягнення з відповідача комісії у розмірі 401,00 грн. належить відмовити. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними Кредитним договором. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до змісту ст. 610, ст. 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Як вбачається з матеріалів справи 10.10.2024 року між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено Договір факторингу №1102024, згідно якого ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЕЙС» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «ЕЙС» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» за плату на умовах визначених цим Договором. Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно Витягу з Додатку №1 до Договору факторингу №1102024 від 10.10.2024 року позивач ТОВ «ФК «ЕЙС» отримав право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №144507 від 24.06.2024. Вказаний Договір факторингу №1102024 та Витяг підписані ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ФК «ЕЙС» шляхом накладення КЕП/ЕЦП. Крім того, згідно платіжної інструкції в національній валюті від 12.12.2024 №5179 ТОВ «ФК «ЕЙС» здійснило оплату ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» згідно Договору факторингу №1102024 від 10.10.2024 року у розмірі 656,643,53 грн. Таким чином ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» набуло право грошової вимоги до відповідача в розмірі 12667,10 грн. Суд приходить до висновку, що копія договору факторингу та реєстру права вимоги є належними, допустимими та достатніми доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. Посилання відповідача на те, що позивачем не було надано будь-яких доказів про направлення письмового повідомлення боржнику про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором суд не буру до уваги, оскільки боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15. Крім того, за загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Положення ст. 81 ЦПК України вказують, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, аналізуючи надані суду докази, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №144507 від 24.06.2024 р. у розмірі 11806,50 грн., а саме: 6945,00 грн. заборгованість по кредиту, 4861,50 заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями частини 1 статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволенні частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам (93,2%) у сумі 2257,68 грн. Що стосується вимоги про стягнення 7000,00 грн. витрат на правничу допомогу, то суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн., суд враховує наступне. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та(або)значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник позивача адвокат Тараненко Артем Ігорович у обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу подав: Договір про надання правової допомоги №04/02/25-01 від 04.02.2025, протокол погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги №04/02/25-01 від 04.02.2025, додаткову угоду 26 до Договору про надання правничої допомоги №04/02/25-01 від 04.02.2025, акт прийому-передачі наданих послуг, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Тараненко Артема Ігоровича, копію довіреності Вказані докази підтверджують факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір в сумі 7000 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Дослідивши надані представником позивача докази понесених витрат на професійну правничу допомогу суд вважає, що заявлений представником позивача розмір витрат на правничу допомогу не є завищеним, оскільки відповідає ринковій вартості юридичних послуг та не суперечитиме принципу розумності судових витрат, тому підлягають стягненню у розмірі 7000,00 грн. З огляду на викладене, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати, як складаються з судового збору 2257,68 грн. та витрат на професійну правничу допомогу 7000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial