Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до ДП «Чернігівторф» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 02 жовтня 2024 року по 10 березня 2025 року у розмірі 108\~996 гривень 41 копійки та середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду з 11 березня 2025 року по 02 квітня 2025 року в розмірі 16\~397 гривень 69 копійок, а також судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 01 червня 2017 року він працював на посаді головного інженера Філії «Смолинський торфозавод» ДП «Чернігівторф». 23 квітня 2024 року наказом ДП «Чернігівторф» № 28-к [PERSON] звільнено з роботи, у зв`язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків, відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 41 КЗпП України. Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 13 листопада 2024 року у справі № 751/4757/24 за його позовом до ДП «Чернігівторф» з відповідача стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 110\~925 гривень 55 копійок та поновлено на роботі в Філії «Смолинський торфозавод» ДП «Чернігівторф» на посаді головного інженера. У подальшому відповідачем було подано апеляційну скаргу, яку постановою Чернігівського апеляційного суду від 10 березня 2025 року задоволено частково. Всупереч винесеної Чернігівським апеляційним судом постанови 10 березня 2025 року [PERSON] поновлено на роботі лише 03 квітня 2025 року. Тобто, з 02 жовтня 2024 року по 02 квітня 2025 року позивач не отримував заробітну плату з вини роботодавця. При цьому цей період складається з двох періодів: з 02 жовтня 2024 року по 10 березня 2025 року середній заробіток за час вимушеного прогулу та з 11 березня 2025 року по 02 квітня 2025 року середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі. Середньоденна заробітна плата позивача складає 964 гривні 57 копійок. Середній заробіток за час вимушеного прогулу розраховується з 24 квітня 2024 року (наступний день після звільнення) до 10 березня 2025 року (день ухвалення судового рішення суду апеляційної інстанції). При цьому, за період з 24 квітня 2024 року по 01 жовтня 2024 року позивачу було нараховано середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 110\~925 гривень 55 копійок, що складає 115 робочих днів, тобто з 02 жовтня 2024 року по 10 березня 2025 року кількість днів вимушеного прогулу збільшилася. Крім того, оскільки рішення в частині поновлення на роботі виконано лише 03 квітня 2025 року, то позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання рішення за період з 11 березня 2025 року по 02 квітня 2025 року 16\~397 гривень 69 копійок (17 днів*964,57 гривень = 16\~397,69 гривень). Оскільки відповідач порушив право позивача на отримання заробітної плати, протиправно не здійснив нарахування та порушив строк виконання рішення суду, позивач змушений був звертатись до суду за захистом своїх прав. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 01 вересня 2025 року позовну заяву залишено без руху. 08 вересня 2025 року представник позивача адвокат Дудка О.В. на виконання вимог ухвали від 01 вересня 2025 року подала заяву про усунення недоліків разом із уточненою позовною заявою. Новозаводський районний суд міста Чернігова ухвалою від 10 вересня 2025 року відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 30 вересня 2025 року від представника відповідача ДП «Чернігівторф» надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що позовні вимоги не визнають в повному обсязі. Відзив обґрунтовано тим, що виконавчий лист № 751/4757/24 по стягненню боргу на користь [PERSON] знаходиться на примусовому виконанні у державній виконавчій службі управлінні забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. На даний час виконавче провадження по стягненню заборгованості по заробітній платі зупинено відповідно до п. 12 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження». Вини підприємства в несплаті середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за період з 02 жовтня 2024 року по 10 березня 2025 року та за час затримки виконання рішення суду немає, оскільки примусовим виконанням рішення суду займається виконавча служба. 13 жовтня 2025 року від представника позивача адвоката Дудки О.В. надійшла відповідь на відзив, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись за те, що твердження відповідача щодо відсутності вини підприємства в несплаті середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду є безпідставним та необґрунтованим, оскільки примусове виконання є наслідком невиконання рішення суду у добровільному порядку і жодним чином не впливає на час виконання рішення суду. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив задовольнити. Представник позивача адвокат Дудка О.В. у судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги, пояснивши, що позивач [PERSON] працював на посаді головного інженера. 23 квітня 2024 року був звільнений Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 листопада 2024 року вирішено поновити позивача на посаді головного інженера та стягнуто з середній заробіток за час вимушеного прогулу. Рішення підлягає негайному виконанню. Проте, лише 03 квітня 2025 року [PERSON] поновлено на посаді. Крім того, уточнила період за який просить стягнути середній заробіток за час затримки виконання рішення суду, а саме з 11 жовтня 2024 року по 02 квітня 2025 року, вказавши на те, що в прохальній частині уточненої позовної заяви міститься технічна описка. Витрати позивача на правничу допомогу у розмірі 8 000 гривень просить покласти на відповідача. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що 01 квітня 2025 року зупинено виконавчі дії. Щодо непоновлення [PERSON] на посаді одразу після прийняття судом відповідного рішення, то зазначив, що це рішення керівника. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] 01 червня 2017 року був прийнятий на посаду головного інженера в порядку переведення з ДП «Чернігівторф» до філії «Смолинський торфозавод» ДП «Чернігівторф» на підставі наказу № 4-К від 31 травня 2017 року, про що зроблений відповідний запис № 6 у трудовій книжці позивача (а.с.11-13). Наказом № 23-к від 23 квітня 2024 року ДП «Чернігівторф» [PERSON] звільнено з посади головного інженера філії «Смолинський торфозавод» ДП «Чернігівторф», у зв`язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов`язків відповідно до частини 1 пункту 1 статті 41 КЗпП України (а.с. 15-16). 13 листопада 2024 року рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова [PERSON] поновлено на роботі в Філії «Смолинський торфозавод» Державного підприємства «Чернігівторф» на посаді головного інженера Філії «Смолинський торфозавод» Державного підприємства «Чернігівторф». Ухвалено стягнути з Державного підприємства «Чернігівторф» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 110\~925 гривень 55 копійок. Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі\~\~ [PERSON] на посаді головного інженера Філії «Смолинський торфзавод» Державного підприємства «Чернігівторф». Постановою Чернігівського апеляційного суду від 10 березня 2025 року апеляційну скаргу Державного підприємства «Чернігівторф» задоволено частково. Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 13 листопада 2024 року змінено, виклавши його мотивувальну частину у редакції постанови апеляційного суду. Викладено третій абзац резолютивної частини рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 13 листопада 2024 року у наступній редакції: «Стягнути з Державного підприємства\~Чернігівторф\~(14037, м. Чернігів, вул. Громадська, 35, код ЄДРПОУ 02968220) на користь [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 110 925 (сто десять тисяч дев`ятсот двадцять п`ять) грн. 55 коп., із утриманням із цієї суми встановлених законодавством України податків і зборів». У іншій частині рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 13 листопада 2024 року залишено без зміни (а.с. 18-35). Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Івашко С.В. від 01 квітня 2025 року відкрито виконавче провадження № 77673521 по примусовому виконанню виконавчого листа № 751/4757/24 про стягнення з ДП «Чернігівторф» на користь на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 110\~925 гривень 55 копійок із утриманням із цієї суми встановлених законодавством України податків і зборів (а.с. 37). Як вбачається з копії постанови від 01 квітня 2025 року, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Івашком С.В. зупинено виконавче провадження на підставі п. 12 ч. 1 ст. 34, ст. 35 Закону України « Про виконавче провадження» (а.с. 38). Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Івашко С.В. від 01 квітня 2025 року приєднано виконавче провадження № 77673521 до зведеного виконавчого провадження № 31021237 (а.с. 39). Із копії довідки ДП «Чернігівторф» від 26 вересня 2024 року № 49 вбачається, що останній працював на філії «Смолинський торфозавод» ДП «Чернігівторф» головним інженером. На момент звільнення середньоденна заробітна плата складала 964 гривні 57 копійок (а.с. 42). Відповідно до копії Наказу ДП «Чернігівторф» № 33-к від 03 квітня 2025 року «Про поновлення на роботі [PERSON] » вбачається, що на виконання рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 13 листопада 2024 року по справі № 75/4757/24 щодо поновлення на роботі [PERSON] скасовано наказ № 28-к від 23 квітня 2024 року про звільнення [PERSON] з посади головного інженера та поновлено [PERSON] на посаді головного інженера у філії «Смолинський торфозавод» ДП «Чернігівторф» з 24 квітня 2025 року (а.с. 17). Відповідно до довідки ДП «Чернігівторф» від 28 травня 2025 року № 98 на підставі рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 13 листопада 2024 року та наказу ДП «Чернігівторф» № 33-К від 03 квітня 2025 року [PERSON] поновлено на посаді головного інженера філії «Смолинський торфозавод» ДП «Чернігівторф». На підставі заяви [PERSON] від 03 квітня 2025 року та наказу Філії «Смолинський торфозавод» ДП «Чернігівторф» № 46-К від 03 квітня 2025 року надано відпустку тривалістю 31 календарний день з 03 квітня 2025 року по 03 травня 2025 року. Згідно даного наказу проведено оплату щорічної відпустки у сумі 13\~766 гривень 78 копійок, утримані податки у сумі 4\~112 гривень 16 копійок. Наказом № 44-К від 05 травня 2025 року [PERSON] звільнено із займаної посади за угодою сторін та нарахована заробітна плата за 1 робочий день 798 гривень, кошти в розмірі 614 гривень 46 копійок з утриманням податків на суму 183 гривні 54 копійки перераховані [PERSON] . Заборгованості із заробітної плати на день звільнення [PERSON] немає (а.с. 40-41). ІV. Норми права, які застосував суд, та оцінка аргументів сторін. Відповідно до ч. 1 ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з положеннями ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною 1\~ст.\~15\~ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1\~ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 43 Конституції України гарантовано кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції»\~іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, при цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100. Відповідно до п. 8 зазначеного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2021 року в справі за № 9901/407/19 вказано, що\~\~суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів. При цьому відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період у разі перебування на посаді працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори. Відповідно пп. 168.1.1\~п.\~168.1\~ст.\~168\~Податкового кодексу\~України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в\~статті 167 цього Кодексу. Таким чином, якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи середній заробіток за час вимушеного прогулу, то ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадках, передбачених\~ПК України) утримати і перерахувати податок із суми такого доходу. Аналогічний правовий висновок зроблено Верховним Судом у подібних правовідносинах у постановах від 18 липня 2018 року в справі № 359/10023/16-ц та від 07 жовтня 2020 року в справі № 523/14396/19.\~\~ Згідно з ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно довідки про доходи, складеної ДП «Чернігівторф», середньоденна заробітна плата [PERSON] на момент звільнення складала 964 гривень 57 копійок (а.с. 42). Статтею 77\~ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зважаючи на вказане, суд дійшов до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 125 394 гривень 10 копійок (розрахунковий період з 02 жовтня 2024 року по 02 квітня 2025 року включно) з утриманням обов`язкових податків та зборів в порядку, встановленому Податковим кодексом України. V. Розподіл судових витрат. У відповідності до п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, з відповідача підлягає стягненню судовий збір. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1\~211 гривень 20 копійок. Крім того, відповідно до п. 1 ч. 3\~ст.\~133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137\~ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами 2, 3\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Правнича допомога позивачу надавалася на підставі договору про надання правничої допомоги № 05/08/25 від 14 серпня 2025 року (а.с. 44). Позивач сплатив на користь адвоката Дудки О.В. 8 000 гривень за надання правничої допомоги, що підтверджується платіжною інструкцією № 4908094720 від 15 серпня 2025 року. З огляду на викладене, суд вважає, що заявлена сума судових витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованою та пропорційною до предмету спору, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тому витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 000 гривень підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Outcome: approved