Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

в провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача розмірі 14 900 доларів США; судові витрати, відповідно до чинного ЦПК України, покласти на Відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 14 квітня 2024 року [PERSON] власноручно написав розписку, відповідно до якої він отримав у позику від [PERSON] грошові кошти в сумі 14 900 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот) доларів США та зобов`язався повернути зазначену суму до 21 квітня 2024 року. Однак, станом на день звернення до суду відповідач свої зобов`язання не виконав кошти у повному обсязі не повернув. Позивач зазначає, що розписка, складена відповідачем, є належним письмовим доказом укладення між сторонами договору позики, що підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, де вказано, що розписка про отримання грошових коштів засвідчує не лише факт укладення договору позики, а й сам факт передання позичальнику визначеної грошової суми. Згідно зі статтями 11, 202, 204, 526, 530, 625, 1046, 1047 та 1049 Цивільного кодексу України, між сторонами виникли цивільні права та обов`язки на підставі договору позики, який є правомірним і підлягає виконанню у встановлений строк. Відповідач зобов`язаний був повернути отримані грошові кошти до визначеної в договорі дати, однак цього не зробив, чим порушив умови зобов`язання. Позивач також посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постановах від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц та від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц, відповідно до якої розписка є достатнім доказом укладення договору позики, а зобов`язання з повернення позики в іноземній валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України. Крім того, позивач зазначає, що чинне законодавство не забороняє визначати грошове зобов`язання у еквіваленті іноземної валюти, а відповідно до ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання є повернення саме тієї суми та у тій валюті, яка була отримана за договором позики. Позивач наголошує, що надіслав відповідачу письмову вимогу про повернення позики, однак останній її проігнорував і кошти не повернув, чим фактично ухилився від виконання грошового зобов`язання. Враховуючи викладене, позивач вважає, що відповідачем порушено його майнові права як кредитора, а тому він просить суд позовні вимоги задоволити у повному обсязі. Ухвалою від 04.06.2025 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою від 04.09.2025 року закрито підготовче засідання на призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав у ньому наведених, просить такий задоволити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання. Клопотань чи відзиву на позовну заяву до суду не скеровував. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Частинами 1, 2 статті 12\~ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст. 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З копії розписки про отримання грошей, яка міститься в матеріалах справи, оригінал якої досліджено у судовому засіданні 27.10.2025 року, вбачається, що 14.04.2024 року [PERSON] , [INFO] , (позивач) позичив [PERSON] , [INFO] , (відповідачу) грошові кошти в сумі 14 900,00 дол. США для купівлі автомобіля, які останній зобов`язався повернути у термін до 21.04.2024 року, а у разі недотримання цього зобов?язався сплатити пеню в розмірі 1 % від суми за кожен день прострочення. Таким чином, судом встановлено, що 14.04.2024 року між позивачем та відповідачем укладено розписку про отримання грошей/договір позики. Разом з тим, позивачем 02.05.2025 року на адресу [PERSON] (відповідача) було надіслано Вимогу-претензію про повернення боргу, що знаходить своє підтвердження відповідно до долученої до матеріалів справи копії фіскального чеку із АТ «Укрпошта» № 125, номер тренінгу - 7900900617417, чек № UXR7CSj1o1U від 02.05.2025 року, згідно змісту якої позивач просить повернути йому 14 900 доларів США, а у випадку невиконання вимоги добровільного повернення 14 900 доларів США, буде змушений звернутись із відповідним позовом до суду, а відтак, вимагатиме, окрім оплати вказаної суми, повернути сплачений судовий збір, а також витрати на надання професійної правничої допомоги. Відповідно до ст. 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі статтею 1046\~ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047\~ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Згідно зі статтею 99\~Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533\~ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить, тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить вимогам закону та відповідає позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року, справа № 464/3790/16-ц, з якої вбачається, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049\~ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Судом встановлено, що загальна сума боргу становить 14 900,00 доларів США, які відповідач на момент розгляду справи судом позивачу не повернув. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач в термін, встановлений у розписці суму позики не повернув, а саме до 21.04.2024 року, а тому за невиконання грошового зобов`язання з відповідача підлягає стягненню 14 900, 00 доларів США. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка с частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з п. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи пі інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Будь-яких доказів, які б спростовували суму боргу за вказаною розпискою про тримання грошей відповідачем суду не представлено. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача слід задоволити у повному обсязі, з відповідача на його користь слід стягнути суму судового збору у розмірі 6 184, 99 грн.

Outcome: approved