Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

20\~червня 2025\~року товариство\~з обмеженою\~відповідальністю «Фінансова\~компанія «Технофінанс» (далі ТОВ «ФК «Технофінанс») звернулося до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з зазначеним позовом до [PERSON] .\~Свої вимоги\~позивач обґрунтовував\~тим,\~що 29\~травня 2024 року між ТОВ «ФК «Технофінанс» та [PERSON] було укладено договір позики «Профі» № 2767410087-025291, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 7000 грн. шляхом перерахування, з урахуванням уточненої позовної заяви, на банківську картку позичальника № [NUMBER] зі строком повернення до 27 червня 2024 року включно. За користування позикою позичальник сплачує проценти за фіксованою процентною ставкою 511 % річних протягом всього строку кредитування, що становить за базовим розміром 1,40% на день, які нараховуються на залишок суми позики, що обліковується як заборгованість. Відповідно до умов Договору відповідачка повинна була сплачувати заборгованість за графіком. Разом з тим, відповідачка умови договору не виконала, грошові кошти в строк не повернула, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 26432 грн., з яких: 7000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 2842 грн. заборгованість по відсоткам за кредитом, 14000 грн. пеня, 2590 грн. послуги. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з [PERSON] зазначену суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп. та витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн. 07\~серпня 2025\~року представником\~позивача до\~суду були\~надані додаткові\~пояснення щодо\~стягнення з\~відповідачки пені\~в період\~дії воєнного\~стану в\~яких представником\~зазначено,\~що згідно\~з п.\~8-1\~ст.\~7\~Закону України\~«Про Національний\~банк України»\~Національний банк\~України (далі НБУ) здійснює державне регулювання та нагляд на індивідуальній та консолідованій основі на ринках небанківських фінансових послуг за діяльністю небанківських фінансових установ, інших осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, та осіб, які надають супровідні послуги, в межах, визначених Законом України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та іншими законами України. Своїм листом вих. №14-0004/3433 від 15.01.2024 НБУ зазначив, що пунктом 6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону викладено у новій редакції, відповідно до якої у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом № 3498-IX, у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом № 3498-IX, споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 Закону. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, які були нараховані за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом № 3498-IX, у тому числі за договором про споживчий кредит, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом № 3498-IX, підлягають списанню кредитодавцем. Представником позивача зазначено, що на договори споживчого кредиту, які будуть укладатися після спливу тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом № 3498- IX вимога пункту 6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону не поширюється та звернено увагу суду на те, що Договір позики № 2767410087-025291 був укладений між Позивачем та Відповідачкою 29 травня 2024 року, тобто датою з якої Перехідні положення ЦК України не поширюються на дані правовідносини та нарахована пеня є законною, а тому підлягає стягненню в судового порядку. Додатково зазначено, що наразі в законодавстві присутня ієрархічна колізія, яка вирішується за допомогою правила lex specialis derogate lege generali (спеціальний закон скасовує дію загального). Листом Міністерства юстиції за вих. № 758-0-2-08 19 від 26.12.2008 визначено, що норми законодавства, в разі наявності колізії визначаються в такий спосіб: Колізія норм права вирішується шляхом вибору того нормативного акта, який має бути застосований до конкретного випадку (юридичного факту). Представник позивача посилається, що встановлені в розділах 4, 6 та п. 6.3. договору позики, штрафи та пені за невиконання зобов`язань за договором є законними, тому й вимога в позові про стягнення пені в розмірі 14000 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі. Учасники справи в судове засідання не з`явилися про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника. Відповідачка, про причини своєї неявки не повідомила, до суду викликалася у порядку, передбаченому п. 2 ч. 7 ст. 128, ч. 3 ст. 131 ЦПК України, а тому вважається такою, що належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. Крім того, враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд дійшов такого. Судом встановлено,\~що 29\~травня 2024 року між ТОВ «ФК «Технофінанс» та [PERSON] було укладено договір позики «Профі» № 2767410087-025291, у формі електронного документа з використанням електронного підпису ( а.с. 10-22). Відповідно до пункту 2.1 Договору, позикодавець надає позичальнику, а позичальник приймає в позику грошові кошти в сумі 7000 грн. на умовах строковості, платності та поверненності, а позичальник, у встановлений цим договором строк на визначених умовах, зобов`язується повернути позику, сплатити проценти та комісії за користування кредитом. Кредитні кошти надаються шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] . За пунктом 2.3 Договору, строк кредитування за договором складає 30 календарних днів, позика має бути повернута у термін до 27 червня 2024 року включно. Згідно пункту 2.5 Договору, за користування позикою позичальник сплачує проценти за користування коштами за фіксованою процентною ставкою. Розмір процентів за користування коштами складає 1,40 % від суми позики, нараховується на залишок суми позики, що за календарний рік становить 511 %. Відповідно п. 2.6 позичальник також сплачує комісії пов`язані з укладенням, обслуговуванням договору: комісія за користування позикою складає 0,1 % від суми позики та нараховується щоденно за супроводження договору та комісія за видачу позики у розмірі 1,50%, яка нараховується одноразово та підлягає сплаті у момент надання позики шляхом її утримання уз суми позики. За пунктом 2.8. Договору, орієнтовна загальна вартість позики для позичальника становить 8160 грн. Договір позики «Профі» № 2767410087-025291 підписаний позичальницею [PERSON] цифровим ідентифікатором «VtAQ53», встановлено графік платежів, обчислення загальної вартості позики та реальної річної відсоткової ставки, кількість, розмір та періодичність внесення позичальником платежів з повернення позики та сплати процентів за користування коштами, а також визначена загальна вартість позики для позичальника та реальна річна процентна ставка за договором про споживчий кредит. Згідно з платіжним дорученням № 10746 від 29 травня 2024 року ТОВ «ФК «Технофінанс» здійснила перерахунок коштів у сумі 6895 грн. (за мінусом комісії у розмірі 15 грн.) на картку № [NUMBER] , призначення платежу: 1416034909, надання позики згідно договору кредитування №2767410087-025291 від 29 травня 2024 року(а.с. 25) . Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором «Профі» № 2767410087-025291 від 29 травня 2024 року загальна сума заборгованості становить 26432 грн., з яких: 7000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 2842 грн. заборгованість зі сплати відсотків за кредитом, 14000 грн. пеня, 2590 грн. послуги (а.с. 26-27). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Згідно зі ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положеннями ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 652 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно піддягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачем у передбаченому законом порядку доведено належними та допустимими доказами те, що 29 травня 2024 року між ТОВ «ФК «Технофінанс» та [PERSON] укладено договір позики «Профі» № 2767410087-025291 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідачки на укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав у повному обсязі та перерахував грошові кошти у сумі, визначеній договором на банківську карту відповідачки, що підтверджується відповідним платіжним дорученням. Разом з тим, [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконала, внаслідок чого у останньої за вказаним договором утворилась заборгованість. Відповідачкою суду не надано будь-яких доказів на спростування достовірності наданого банком розрахунку або помилковості обрахованої заборгованості за тілом кредиту та простроченими процентами, яка підтверджується наданими позивачем доказами. З письмових доказів, які надані позивачем в обґрунтування позовних вимог вбачається, що між сторонами виникли саме кредитні відносини, а тому до стягнення підлягає як сума отриманого кредиту так і відсотки, які підлягають сплаті за його користування. Розрахунок розміру відсотків, які підлягають до стягнення, у повній мірі відповідає умовам договору кредитування, що були у встановленому порядку погоджені із позичальником. У суду відсутні докази про те, що відповідачка мала перешкоди для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості, однак вона належним чином не виконувавала свої зобов`язання по поверненню кредиту, сплаті відсотків, порушивши умови кредитного договору. При цьому суд враховує те, що відповідачка своїм правом на подання відзиву не скористалась і жодних доказів на спростування доводів позивача не надала. Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позивачем належними та допустимими доказами перед судом доведено факт порушення його права у вказаних правовідносинах із [PERSON] , а тому з останньої на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 12432 грн., з яких: 7000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 2842 грн. заборгованість зі сплати відсотків за кредитом, 2590 грн. послуги. Разом з тим, суд не погоджується із нарахованою пенею у сумі 14000 грн. з огляду на таке. Згідно з пунктом 6.4. Договору у випадку встановлення законодавством України обмежень (заборон/мораторіїв) на нарахування штрафних санкцій штраф протягом періоду дії такого обмеження (заборони/мораторію) не нараховується та Позичальником не сплачується. Нарахування штрафних санкцій відновлюється після скасування відповідних законодавчих обмежень (заборон/мораторіїв). Пунктом 18 розділу\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України\~передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тобто, в даному випадку законодавством звільнено позичальника від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення своїх кредитних (боргових) зобов`язань. У постанові Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22 суд виснував щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18\~Прикінцеві та перехідні положення ЦК України. Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2\~статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки, як умовами Договору, та і нормами закону заборонено здійснювати нарахування штрафу (пені), то позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки пені у розмірі 14000 грн. задоволенню не підлягають. Відповідно до 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Таким чином, виходячи з принципу пропорційності відшкодування судових витрат до задоволених вимог, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1139 грн. 35 коп. Щодо стягнення\~витрат понесених\~позивачем за\~надану професійну\~правничу допомогу\~у розмірі\~5000\~грн.,\~то в\~цій частині\~в їх\~задоволенні слід\~відмовити,\~оскільки позивачем\~не надано\~доказів проведення\~оплати за\~такі послуги\~та їх розрахунок. При цьому, суд вказує на те, що сторони можуть звернутися до суду про постановлення додаткового рішення в частині стягнення витрат понесених на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial