Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

ТзОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 100452854 від 16 грудня 2020 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16 грудня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит №10452854, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 12000 грн строком на 15 днів, тобто з 16 грудня 2020 року по 31 грудня 2020 року, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами кредитного договору. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за кредитом яка станом на дату подання позову становить 42104,49 грн. 13 травня 2021 року між ТзОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" та ТОВ «Мілоан» укладено договір про відступлення права вимоги №71-МЛ/Т, відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 100452854 від 16 грудня 2020 року. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за кредитом, яка відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги становить 42104,49 гривень. Оскільки відповідач у добровільному порядку заборгованість за вищевказаним кредитним договором не погасив, то просив позов задовольнити, стягнути з відповідача 42104,49 грн заборгованості та понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився. До початку засідання представник позивача подав заяву, в якій клопотав провести розгляд справи за відсутності представника позивача. Представник відповідача у судовому засідання заявлений позов не визнав з підстав необґрунтованості поданого позову, його безпідставності та поданого з порушенням матеріального права. Додатково зазначив, що відповідно до п.1.2 1.4 кредитного договору №100452854 від 16 грудня 2020 року відповідачу було надано кредит у розмірі 12000 гривень на 15 днів з 16 грудня 2020 року по 31 грудня 2020 року. Також договір передбачав можливість пролонгації кредиту на 3,7,15 днів, залежно від оплаченої комісії і досягнутої угоди між сторонами. Відповідно до розрахунку кредитний договір 30 грудня 2025 року було пролонговано на 15 днів до 15 січня 2021 року, потім було пролонговано до 22 січня 2021 року і вже 22 січня 2021 року було знову пролонговано. Однак встановити на скільки днів відбулась пролонгація, оскільки в подальшому кредитор нараховує проценти протягом 67 днів, тобто в порушення строків кредитування (максимальний строк для пролонгації 15 днів). Зазначає, що оскільки договір укладався ще 16 грудня 2020 року, позов подано 18 липня 2025 року, то на його думку, позов поданий з порушенням трьохрічного строку позовної давності. За наведених обставин просив відмовити у задоволенні заявленого позову. Також відмітив, що заявлена сума витрат на правову допомогу у розмірі 8000 гривень є завищеною і така сума не повинна перевищувати 2000 гривень. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 16 грудня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено договір споживчого кредитування №100452854, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 12000 грн строком на 15 днів, тобто з 16 грудня 2020 року по 31 грудня 2020 року. Згідно з п.1.5.2 договору проценти за користування кредитом 1800 гривень, які нараховуються за ставкою 1% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором фіксований. Пунктом 1.6 договору визначено, що стандартна (базова) ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п.2.2.3 договору. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами кредитного договору. Відповідно до виписки по рахунку відповідач користувався кредитними коштами, своєчасно не вносив платежі на повернення кредиту, відповідно до умов договору. 13 травня 2021 року між ТзОВ "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал" та ТОВ «Мілоан» укладено договір про відступлення права вимоги №71-МЛ/Т, відповідно до якого позивач набув право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №100452854 від 16 грудня 2020 року. З наданого представником позивача розрахунку заборгованість [PERSON] за кредитним договором №100452854 від 16 грудня 2020 року на день відступлення права вимоги становила 42104,49 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 9747 грн, прострочена заборгованість за сумою відсотків 32357,49 грн. Відповідно до ч. 2 ст.11ЦКУкраїни підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Згідно з ч.1 ст.610ЦКУкраїни порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.612ЦКУкраїни боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки відповідно до статті 611 ЦК України, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, або розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з вимогами ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст. 1046, 1047ЦКУкраїни за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст.1049ЦКУкраїни позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зокрема, ст.1050 ЦК України визначає, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Також, виходячи з вимог статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Виходячи з вищевказаних норм закону, умов кредитного договору та договору факторингу, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором №100452854 від 16 грудня 2020 року в розмірі 42104,49 гривень. З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню, понесені позивачем судові витрати в частині сплати судового збору необхідно віднести на рахунок відповідача, у зв`язку з чим з нього слід стягнути 2422,40 грн судового збору за подання позовної заяви. За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підтвердження витрат на правничу допомогу стороною позивача надано: копію договору № 0107 про надання юридичних послуг від 01 липня 2025 року, копію акту наданих послуг правової (правничої) допомоги від 06 липня 2025 року. З акту вказаного акту встановлено, що вартість наданих послуг позивач визначив у розмірі 8000 грн. Сума гонорару адвоката повинна бути такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціні позову. Для правильного визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09. червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Враховуючи те, що позивачем під час розгляду справи понесено витрати на правничу допомогу, то такі витрати підлягають стягненню з відповідача. Разом з тим, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів, тощо). На думку суду, стороною позивача завищено розмір судових витрат за надані послуги з правової допомоги. Суд вважає, що вимога про відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає частковому задоволенню на суму 4000,00 грн. Саме така вартість послуг за підготовку та подання позовної заяви сплачена позивачем і є розумною та адекватною у типовій справі, якою є даний позов. На підставі наведеного, ст.11, 205, 512, 514, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050, 1077, 1078 ЦК України,

Outcome: partial