Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" (далі ТОВ «Коллект Центр») звернулося до Чернівецького районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 27 березня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансових послуг N? 2108583373699, відповідно до якого відповідачці надано в кредит грошові кошти в розмірі 5900 грн. Також, 27 березня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансових послуг N? 2108583405983, відповідно до якого відповідачці надано кредитні грошові кошти в розмірі 1300 грн. Згідно з Договорами факторингу №1-12 від 01 грудня 2021 року та №10-03/2023 від 10 березня 2023 року ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та в подальшому ТОВ «Вердикт капітал» відступили право вимоги за вказаними вище кредитним договорами від 27.03.2021 року на користь ТОВ «Коллект Центр». Всупереч умовам цих договорів [PERSON] не виконала своїх зобов`язань, заборгованість як перед попередніми кредиторами - ТОВ «Служба миттєвого кредитування», ТОВ «Вердикт капітал», так і перед позивачем - ТОВ «Коллект Центр» не погасила, а тому останнє змушено звернутися до суду з даним позовом та просить стягнути на свою користь з відповідачки заборгованість за кредитним договором N?2108583373699 від 27.03.2021 року в розмірі 77 085, 86 грн., з яких 5 900 грн - заборгованість за тілом кредиту; 71 185,86 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; заборгованість за кредитним договором N? 2108583405983 від 27.03.2021 року у розмірі 22 369, 36 грн., з яких 1300 грн - заборгованість за тілом кредиту; 21 069,36 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, а також витрати по сплаті позивачем судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 16 000 грн. Ухвалою Чернівецького районного суду Вінницької області від 01.04.2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом направлено за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Чернівці. Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Чернівці від 23 квітня 2025 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 26 червня 2025 року представник відповідачки - адвокат Волошина Т.Б. подала до суду письмові пояснення, які за своєю суттю є відзивом на позов. Так, представник просить суд повністю відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ "Коллект Центр", оскільки ним не доведено підписання зазначених у позові кредитних договорів відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, проходження нею процедури верифікації та ідентифікації згідно з вимогами законодавства, зокрема заповнення анкети клієнта із зазначенням ПІБ, паспортних даних, РНОКПП, місця проживання та реєстрації, реквізитів банківської картки, підтвердження номеру мобільного телефону, ознайомлення з умовами надання кредиту та акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення, а також не надано первинних документів, що підтверджують видачу чи зарахування на картку відповідачки кредитних коштів на виконання умов зазначених у позові кредитних договорів. У відповіді на відзив на позов від 30 червня 2025 року представник позивача - адвокат Ткаченко М.М. на спростування викладених у ньому доводів зазначила наступне. Уклавши кредитний договір, позичальниця підтвердила свою обізнаність, розуміння та згоду з його умовами, а також взяла на себе зобов`язання неухильно дотримуватись «Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту» ТОВ «Служба миттєвого кредитування», текст яких розміщено на офіційному сайті товариства. Відповідно до п. 4.3 Кредитного договору сторони домовились, що у випадку укладення договору в електронній формі, у якості підпису сторін використовується електронний підпис одноразовим ідентифікатором, який має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, згідно із Законом України «Про електронну комерцію». Ідентифікація відповідачки проводилась у інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора, який гарантував дійсність вимоги при відступленні прав вимоги та її здійснено через систему BankID НБУ. Будь-які докази неправомірного використання персональних даних [PERSON] для укладення кредитних договорів, а також докази, що спростовують презумпцію їх правомірності, відсутні. Оскільки ТОВ «Служба миттєвого кредитування» не є банком чи фінансовою установою, уповноваженою здійснювати грошові перекази, фактичне перерахування кредитних коштів відповідачці було здійснено ТОВ «Фінансова компанія "Вей фор пей'', що підтверджується листами останнього, згідно з якими: 27.03.2021 року о 01:21:41 на картковий рахунок № [NUMBER] було перераховано 5 900,00 грн (договір №2108583373699); того ж дня - 1 300,00 грн (договір №2108583405983). Таким чином, позивач довів факт укладення та виконання умов кредитних договорів між ним та відповідачкою, а доводи останньої є необґрунтованими та такими, що спрямовані на уникнення виконання нею своїх грошових зобов`язань. Ухвалами суду від 11.07.2025 року та від 04.08.2025 року поновлено строк для їх подачі та задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 09.10.2025 року представник позивача подала до суду письмові пояснення, в яких зазначила? що перебування номера телефону [NUMBER] , на який було надіслано код одноразового ідентифікатора для підписання договорів, у розпорядженні відповідачки унеможливлює укладення цих договорів іншою особою. Зазначене також підтверджується проведеною кредитодавцем ідентифікацією та верифікацією [PERSON] через систему BankID НБУ, відповідно до даних якої в анкетних даних відповідачки вказаний саме цей номер телефону. Отже, факт підписання кредитних договорів саме відповідачкою підтверджується належними та достатніми доказами. Банківська картка № [NUMBER] (повний номер - [NUMBER]), на яку було перераховано кредитні кошти, не емітована на ім`я [PERSON] , однак саме відповідачка на сайті кредитодавця зазначає реквізити картки, на яку бажає отримати кошти, тому кредитодавець не може нести ризик можливих наслідків вибору відповідачкою способу отримання кредиту. 04.11.2025 року представник позивача до суду не з`явився, у позові просив розглядати справу без його участі, відповідачка та її представник також у судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час його проведення були повідомлені належним чином. За таких обставин та згідно положень ч.1 ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України, розгляд справи проведено у відсутність її учасників, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з частиною 4 статті 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (частина 1 статті 638 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України). В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Системний аналіз наведених положень цивільного законодавства дає підстави вважати, що при укладенні кредитного договору кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту й несе зобов`язання із своєчасного його повернення та сплати процентів. Разом з тим, відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У справах про стягнення кредитних коштів на банк покладений обов`язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а на позичальника покладений обов`язок довести своєчасне повернення ним грошових коштів відповідно до умов кредитного договору. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України , суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу. Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 27 березня 2021 року ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] уклали Договори про надання фінансових послуг N? 2108583373699 та N? 2108583405983 (а.с.а.с.8, 22), що підтверджується підписанням їх відповідачкою одноразовим ідентифікатором Y1 та одноразовим ідентифікатором Q 6, відповідно. Невід`ємними Додатками до цих договорів (п.4.14) є заяви-анкета (для отримання кредиту), графік платежів та паспорт споживчого кредиту, які також підписані [PERSON] одноразовим ідентифікатором Y1 та одноразовим ідентифікатором Q 6, відповідно (а.с. а.с.13-19, 27-30, 31-34). Враховуючи зазначене, суд не бере до уваги доводи відповідачки щодо не підписання нею вищевказаних кредитних договорів, оскільки позивачем їх спростовано належними доказами, які містять інформацію про підписання цих договорів електронним цифровим підписом, зокрема, за допомогою одноразового ідентифікатора, вчиненим з урахуванням положень ч. ч. 6, 12 п. 1 ст. 3, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", ч. 1 ст. 205 ЦК України. Згідно договору факторингу №1-12 від 01 грудня 2021 року, укладеного між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Служба миттєвого кредитування», та платіжного доручення № 307600016 від 03 грудня 2021 року, останнє передає (відступає) за плату належні йому права вимоги до боржників, що вказані у реєстрі боржників (а. с. 50- 54). До позову додана копії витягів із реєстру боржників від 01 грудня 2021 року до договору факторингу №1-12 від 01 грудня 2021 року, де під № 23974 та під № 23975 зазначено про відступлення права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2108583405983 та № 2108583373699 від 27.03.2021 року (а.с.56). Згідно договору про відступлення прав вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та ТОВ «Вердикт капітал», останнє передає (відступає) за плату належні йому права вимоги до боржників, що вказані у реєстрі боржників (а. с. 52). До позову додано копії витяги із реєстру боржників від 10.01 2023 року до договору про відступлення прав вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року, в яких під № 5033 та під № 59251 теж зазначено про відступлення права вимоги до [PERSON] за кредитними договорами № 2108583405983 та № 2108583373699 від 27.03.2021 року (а. с. 78,79). Також позивачем надано розрахунки заборгованості відповідачки за вищезазначеними кредитними договорами ( а.с. 38-45). Разом з тим, у результаті повного, всебічного та об`єктивного дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що належних, допустимих та достатніх доказів у контексті вище перелічених норм законодавства щодо виникнення між позивачем та відповідачкою зобов`язальних правовідносин на умовах, зазначених позивачем, суду не надано, докази, наявні в матеріалах справи, не містять повної інформації про погоджений сторонами у кредитному договорі номер платіжного засобу, на який потрібно було перерахувати суму кредиту, а також не містять інформації про перерахування кредитних коштів відповідачці та їх отримання останньою. Так, у підписаних сторонами договорах кредиту, заявах-анкетах, паспортах споживчого кредиту відсутні дані щодо повного номеру платіжної картки, вказаної відповідачкою для перерахування їй кредитних коштів, лише зазначено номер відповідного карткового рахунку: [NUMBER] . Відтак, суд позбавлений можливості ідентифікувати належність цього електронного платіжного засобу відповідачці. До позовної заяви позивачем долучено довідки ТОВ Фінансова Компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» без зазначення у них даних про отримувача коштів та повного номеру карти , на яку перераховано грошові кошти в сумі 5900 грн. та 1300 грн. згідно умов договорів N? 2108583373699 та N? 2108583405983 від 27.03.2021 року. Банком-емітентом цього карткового рахунку є АТ «Укрсиббанк». (а.с.а.с.30, 37). На виконання ухвали Шевченківського районного суду м.Чернівців від 11.07.2025 року від АТ «Укрсиббанк » до суду надійшло повідомлення, в якому зазначено, що [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] рахунки в цьому Банку не відкривала , платіжна картка N? [NUMBER] на її ім »я не емітувалась. Вказаних в ухвалі суду даних, а саме номеру банківської картки N? [NUMBER] недостатньо для визначення клієнта та номеру рахунку, якому належить вказана картка. По вказаним даним в системі Банку більше 400 варіантів карт ( а.с.155). ТОВ Фінансова Компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» на виконання вимог ухвали суду про задоволення відповідного клопотання позивача та витребування доказів від 04.08.2025 року повідомило повний номер банківської карти ( [NUMBER] ), на яку цим товариством було зараховано кошти згідно договорів N? 2108583373699 та N? 2108583405983 від 27.03.2021 року в сумі 5900 грн. та 1300 грн.(а.с.201). Проте, 06.10.2025 року до Шевченківського районного суду м.Чернівців надійшло повідомлення АТ «УКРСИББАНК», в якому повторно зазначено про те, що [PERSON] рахунки в цьому банку не відкривала, а також вказано, що платіжна картка [NUMBER] на ім`я відповідачки не емітувалася, а була емітована до рахунку [NUMBER] клієнта [PERSON] , і в період з 27.03.2021 року по 3011.2021 року на неї були зараховані грошові кошти в сумі 5900 грн. та 1300 грн. Номер телефону, на який відправлена інформація про підтвердження здійснення цих операцій (фінансовий номер телефону) [NUMBER] . Номер телефону [NUMBER] наявний в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Таким чином, судом встановлено, що грошові кошти в сумі 5900 грн. та 1300 грн. були перераховані первісним кредитором ТОВ «Служба миттєвого кредитування» на виконання умов кредитного договору кредитного договору N? 2108583373699 від 27.03.2021 року та кредитного договору N? 2108583405983 від 27.03.2021 року на картку № [NUMBER] , яку видано на ім`я [PERSON] , а не [PERSON] . У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що саме [PERSON] отримала ці грошові кошти та докази того, що саме ці реквізити були вказані відповідачкою, адже, як вже зазначалось вище, повного номеру карткового рахунка жоден з підписаних нею при укладенні кредитних договорів документів не містить. З огляду на викладене відповідачка [PERSON] не є отримувачем кредиту у сумі 5900 грн. та 1300 грн. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, а отже не є належним доказом існування боргу. Оскільки законодавство чітко встановлює перелік документів, на підставі яких здійснюється переказ і видача коштів з рахунків, за відсутності таких доказів у позивача вищевикладене означає недоведеність позовних вимог, що унеможливлює і стягнення будь-яких коштів в порядку повернення кредиту, оскільки суд не може ґрунтувати своє рішення на припущеннях. З огляду на наведене суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у позові покладаються на позивача. На підставі наведенного,

Outcome: dismissed