Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

01.05.2025 [PERSON] , через представника адвоката Вітіва В.А., звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок (літ. «А»), загальною площею 49,7 кв. м, житловою площею 33 кв. м, з господарськими спорудами веранда (літ. «а») площею 17 кв. м, погріб з шийкою (літ. «Б») площею 9,8 кв. м, сарай (літ. «В») площею 48,8 кв. м, криниця №1, розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після [PERSON] , який помер [INFO] . Стислий виклад доводів позову Позовна заява [PERSON] обґрунтована тим, що він та [PERSON] є спадкоємцями за законом після померлого [INFO] брата [PERSON] . Вони із [PERSON] погодили, що позивачеві відійде будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , належний спадкодавцеві. У зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на цей житловий будинок за померлим [PERSON] нотаріус йому відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. В інший спосіб позивач не має можливості оформити спадщину. Позиція відповідачів Відзив на позовну заяву від Райгородоцької сільської ради Бердичівського району Житомирської області не надходив. Відповідач [PERSON] , згідно із поданим відзивом, позовні вимоги визнав. Заяви, клопотання, процесуальні дії Ухвалою судді від 19.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне провадження. Протокольною ухвалою суду від 05.08.2025 задоволено клопотання представника позивача та витребувано матеріали спадкової справи до майна [PERSON] . Ухвалою суду від 26.08.2025 задоволено заяву представника позивача до участі в справі в якості співвідповідача залучено Райгородоцьку сільську раду Бердичівського району Житомирської області. Протокольною ухвалою суду від 06.10.2025 закрито підготовче провадження. Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не прибули. Представник позивача, адвокат Вітів В.А. на до суду направив заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. У зв`язку із неявкою в судове учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , який був братом [PERSON] , що доводиться свідоцтвом про смерть, свідоцтвами про народження (а.с. 10, 12). Із матеріалів спадкової справи до майна [PERSON] вбачається, що спадкоємцями, які прийняли спадщину є його рідні брати: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 75-87). Відповідно до договору про розподіл спадкового майна, посвідченого державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори Житомирської області Денисенко Г.А. від 25 березня 2025 року, укладеного мім спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] відійшов житловий будинок [ADDRESS] , а [PERSON] - земельна ділянка, площею 2,330 га, розташована на території Бистриської сільської ради Бердичівського району (а.с. 7). Постановою державного нотаріуса Бердичівської державної нотаріальної контори №269/02-31 від 25.03.2025 [PERSON] відмовлено у видачі позивачеві свідоцтва про право на спадщину, з тих підстав, що відсутній документ, що посвідчує право власності спадкодавця на житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до довідки №195 від 14.11.2024, виданої Бистрицьким старостинським округом № 5, за померлим [PERSON] рахується на праві власності житловий будинок [ADDRESS] . Земельна ділянка, площею 0,25 га, на якій розташований будинок, не приватизована (а.с. 9, зворот). Згідно з витягом із погосподарської книги від 15.04.2025, виданої старостою Бистрицького старостинського округу [ADDRESS] значиться [PERSON] (а.с. 21). Із довідки, виданої КП "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради від 17.12.2024, право власності на будинок за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано, правоустановчий документ в БТІ не оформлений. Оціночна вартість житлового будинку з господарськими будівлями становить 180825 грн (а.с. 9). На вказане будинковолодіння виготовлено технічний паспорт, з якого вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 49,7 кв.м, житловою площею 33 кв. м. збудований 1970 року, до будинку належать господарські будівлі і споруди: веранда (літ. «а») площею 17 кв.м, погріб з шийкою (Б) площа 9,8 кв.м., сарай літ.В площею 48,8 кв.м, криниця №1 (а.с. 13-20). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна сформованої 04.10.2025 право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано (а.с. 28). Застосовані норми права, позиція суду Відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права чи інтересу. Згідно з частиною 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. У частині 1 статті 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкування це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). За положеннями ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно із ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Відповідно до частин 3, 4 статті 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у по господарських книгах. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у по господарських книгах (п. 20 Інструкції).Відповідно до Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. №1127, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, господарські будівлі і споруди, прибудови до них, що були завершені будівництвом до 5 серпня 1992 року, подаються технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна та документ, що підтверджує присвоєння об`єкту адреси. Згідно зі статтею 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції станом на 01.01.2013), речові права на нерухомість, що виникли до цієї дати, визнаються дійсними за наявності, якщо реєстрації таких прав відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення та на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації, можуть вчинятися лише за умови реєстрації таких прав, крім випадків, коли вони виникли до 01.01.2013 і визнаються дійсними відповідно до цього Закону. Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави дійти висновку, що для об`єктів, збудованих до 5 серпня 1992 року, закон не передбачав процедури введення в експлуатацію при оформленні права власності. Таким документом є технічний паспорт. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 10.10.2018 у справі №557/1209/16-ц. Оскільки спірний будинок збудовано до 1992 року, він розташований на неприватизованій земельній ділянці, на об`єкт виготовлено технічний паспорт, а згідно з погосподарським обліком будинок значився за спадкодавцем, суд дійшов висновку, що спадкодавець набув права власності на спірний будинок, і будинок увійшов до спадкової маси. У зв`язку з тим, що позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса, за ним слід визнати право власності на спірний житловий будинок та належні до нього господарські будівлі та споруди. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у підготовчому засіданні представник позивача просив не стягувати судові витрати, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд такі витрати позивача не стягує із відповідачів.

Outcome: approved