Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за Договором позики №77667111 у розмірі 18 040 грн. 03 коп., з яких: 5 000 грн. 00 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу, 13\~040 грн. 03 коп. сума заборгованості за відсотками, а також стягнути понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11 листопада 2021 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено Договір позики №77667111. Кредитний договір було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Кредитні кошти відповідачеві було надано відповідно до умов укладеного Договору. 14 червня 2021 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого позивач набув права вимоги до боржників ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів», у тому числі до відповідача за Договором позики №79977425. Відповідно до Реєстру боржників №11 від 27.10.2023 року до Договору факторингу №14/06/21, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до відповідача у сумі 18 040 грн. 03 коп., з яких: 5 000 грн. 00 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу, 13\~040 грн. 03 коп. сума заборгованості за відсотками. Ухвалою суду від 23.06.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами та надано відповідачу 15-денний строк з дня отримання даної ухвали суду для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач скористався своїм правом та через свого представника подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності. Представник позивача надав до суду відповідь на відзив, з якої убачається, що позивач при зверненні до суду не пропустив строк позовної давності враховуючи, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України від 30.03.2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають і строки позовної давності. Всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (Covid-19). Крім того, 15 березня 2022 року Верховною радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності з 17 березня 2022 року. Вказаним законом було доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». Інші заяви по суті пред`явлених позовних вимог до суду не надходили. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Так, 11 листопада 2021 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено Договір позики №77667111, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти у розмірі 4\~850 грн. 00 коп., строком на 14 днів, тобто до 25 листопада 2021 року, зі сплатою 1,99% в день, процентна ставка за понадстрокове користування позикою (не застосовується в період карантину) становить 2,70% в день, пеня (не застосовується в період карантину) 2,70% в день, орієнтовна реальна річна процентна ставка 1\~471,5%, орієнтовна загальна вартість позики 5\~390 грн. 48 коп. Відповідач підписав вказаний договір електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора 83XnauoPci. 14 червня 2021 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу №14/06/21, згідно умов якого позивач набув права вимоги до боржників ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів». Відповідно до Реєстру боржників №11 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, позивач набув права грошової вимоги до [PERSON] за Договором позики №77667111 у сумі 18 040 грн. 03 коп., з яких: 5\~000 грн. 00 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу; 13 040 грн. 03 коп. сума заборгованості за відсотками. Згідно до розрахунку заборгованості за Договором позики №77667111, заборгованість відповідача за період з 27 жовтня 2023 року по 31 березня 2025 року становить 18 040 грн. 03 коп. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Ч. 1 ст. 1077 ЦК\~України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно із ч. 1\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1\~ст. 1078 ЦК України). Положеннями ст. 6 ЦК України\~визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст.ст.610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем; суб`єкт електронної комерції\~суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину. За змістом ч.ч. 3, 4, 6, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Отже, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредиту, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання за допомогою електронного підпису. Таким чином, судом установлено та не заперечується сторонами, що 11 листопада 2021 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено Договір позики №77667111. Підписавши вказаний вище договір одноразовим ідентифікатором, відповідач погодився з умовами договору та правилами надання споживчих кредитів. Зазначений договір є чинними та підлягає виконанню сторонами. Однак, отримавши кредитні кошти за вказаним договором, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання, не повернув у передбачений договором строк тіло кредиту та проценти за користування кредитними коштами. Тому зважаючи на умови укладеного договору, у відповідача виник обов`язок повернення кредиту та сплати процентів. Згідно висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.01.2023 року у справі №209/3103/21, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Натомість, відповідач не надав доказів того, що на його картковий рахунок не було перераховано кредитні кошти. Таким чином, суд вважає доведений факт отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним договором. Ураховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Однак, відповідач не виконав у повному обсязі свої зобов`язання перед кредитодавцем за кредитним договором навіть після спливу строку кредитування, встановленого умовами кредитного договору, в результаті чого утворилась заборгованість. Однак, суд зазначає, що не погоджується з даною сумою заборгованості з огляду на наступне. Підписавши Договір позики №77667111 від 11.11.2021 року, сторони погодили суму кредитних коштів, що надаються відповідачу, а саме 4\~850 грн. 00 коп. Проте, у Реєстрі Боржників №11 від 27.10.2023 року вказана сума боргу відповідача як 5\~000 грн. 00 коп. При цьому, позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що між первісним кредитором та відповідачем укладались якісь додаткові угоди тощо, щодо зміни суми кредиту за Договором позики №77667111 від 11.11.2021 року. Отже, враховуючи те, що відповідач отримав кредитні кошти за вказаним Договором позики та користувався ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав, суд доходить висновку, що заборгованість за основним боргом у розмірі 4\~850 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають до часткового задоволення. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками по Договору позики №77667111 від 11.11.2021 року, суд зазначає наступне. Так, дійсно сторони договору обумовили строк дії договору, що становить 14 днів та плату процентної ставки за понадстрокове користування позикою за день в розмірі 2,70% та пені в розмірі 2,70%, що не застосовуються у період карантину. Відповідно до\~Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СOVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»\~(зі змінами внесеними\~постановами КМУ №215 від 16.03.2020 року, №239 від 25.03.2020 року, №241 від 29.03.2020 року, №242 від 20.03.2020, №255 від 02.04.2020 року, №262 від 08.04.2020 року, №284 від 15.04.2020 року, №291 від 22.04.2020 року, №313 від 29.04.2020 року, №332 від 04.05.2020 року, №343 від 04.05.2020 року) в період з 12 березня по 22 травня 2020 року на всій території України установлено карантин, дію якого в подальшому постановами Кабінету Міністрів України неодноразово продовжували. Постановою Кабінету Міністрів України\~від 27.06.2023 року №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2»\~відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд звертає увагу, що за умовами Договору позики №77667111\~від 11.11.2021\~року встановлено строк дії договору 14 днів, тобто до 25 листопада 2021 року, орієнтовна загальна вартість кредиту становить 5 390 грн. 48 коп., інших договорів про продовження строку дії Договору позики позивачем не надано. Також, позивачем та відповідачем не надано суду розрахунку заборгованості за вказаним Договором, що позбавляє суд можливості перевірити правильність розрахунків та підстави їх відповідності сумам зазначеним у Договорі. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про недоведеність наявності у відповідача заборгованості за відсотками за укладеним Договором позики саме у розмірі 13\~040 грн. 03 коп. та вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за відсотками у розмірі 540 грн. 48 коп., враховуючи той факт, що відповідно до умов вказаного Договору дата повернення позики 25 листопада 2021 року, орієнтовна загальна вартість позики становить 5\~390 грн. 48 коп., а процентна ставка за понадстрокове користування позикою та пеня не нараховуються в період карантину, що діяв на момент укладання Договору позики №77667111 від 11.11.2021 року. Окрім того, суд зазначає, що представник відповідача у відзиві на позовну заяву просить суд відмовити у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності, однак такі заперечення не заслуговують на увагу, з огляду на наступне. Ч. 4 ст. 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 цієї статті). Так, відповідач порушив умови Договору та не повернув заборгованість 25 листопада 2021 року, а відтак, перебіг строку позовної давності розпочався з 26 листопада 2021 року, тобто з першого дня невиконання договору. Між тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та діяв й на час ухвалення оскаржуваного рішення суду. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України №530-ІХ від 17.03.2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30.03.2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, строк позовної давності, в силу п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, продовжено на строк дії карантину. У постанові Верховного Суду від 07.09.2022 року у справі \~№679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Окрім того, 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, строк дії якого у подальшому неодноразово продовжувався і діяв на момент звернення до суду із даним позовом та діє і на даний час. При цьому, відповідно до п. 19\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями\~ 257-259,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього\~Кодексу, продовжуються на строк його дії. Відтак, враховуючи факт продовження загального строку позовної давності визначеного ст. 257 ЦК України, внаслідок введення карантину (п.12 Перехідних положень ЦК України), а згодом воєнного стану (п.19 Перехідних положень ЦК України), загальний строк позовної давності в три роки продовжено та позивачем не пропущено при зверненні до суду із даним позовом. Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд уважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 904 грн. 77 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial