Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

У липні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки заборгованості за договором № 83437 про надання фінансового кредиту від 01 жовтня 2019 року в розмірі 10 200,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.10.2019 між ТОВ «Займер» та [PERSON] укладено договір № 83437 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідачки. Відповідно до умов договору ТОВ «Займер» зобов`язалось надати відповідачці грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідачка зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені вказаним договором. 28.10.2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК кеш ту гоу» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, згідно з яким ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК кеш ту гоу» належне йому право вимоги, у тому числі до відповідачки. ТОВ «Займер» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, перерахувавши кредитні кошти в розмірі 3000,00 грн на картковий рахунок відповідачки за реквізитами платіжної картки №\~ [NUMBER] , проте відповідачка порушила умови договору щодо повернення кредиту та сплати коштів за користування кредитом у встановлені договором строки та порядку, у зв`язку із чим станом на 16.04.2025 у відповідачки виникла заборгованість у розмірі 10 200,00 грн, з яких: 3000,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 7200,00 грн прострочена заборгованість за процентами, яку позивач, який набув право вимоги на вказану суму боргу в зв`язку з укладенням 28.10.2021 договору факторингу № 01-28/10/2021 з ТОВ «Займер», просив стягнути на свою користь. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 24\~липня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 19 вересня 2025 року 09-30 год. У подальшому судове засідання відкладено на 30 жовтня 2025 року 09-00 год. У відзиві на позовну заяву відповідачка просила відмовити в задоволенні позову з підстав необґрунтованості та недоведеності позовних вимог. Так, позивачем нараховано проценти за користування позикою поза межами строку кредитування. Згідно з умовами укладеного між сторонами у справі договору кредит у розмірі 3000,00 грн надається строком на 30 днів, сума нарахованих процентів за користування кредитом у визначений строк становить 1800,00 грн, а тому з відповідачки підлягає стягненню 4800,00 грн, а не 10\~200,00 грн, як просив позивач у позовній заяві. Крім того, позивачем не надано розрахунку заборгованості на вищевказану суму. Також позивачем не доведено факту укладення договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 та переходу до нього права вимоги до відповідачки за договором № 83437 про надання фінансового кредиту від 01 жовтня 2019 року. У матеріалах справи відсутні відомості про сплату позивачем грошових коштів ТОВ «Займер» на виконання вищевказаного договору факторингу. Позивач звертався до приватного нотаріуса про стягнення з відповідачки заборгованості за договором № 83437 про надання фінансового кредиту від 01 жовтня 2019 року на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Золотих О. О. від 17.12.2021 № 14924, однак рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 червня 2021 року у справі № 740/704/22 визнано таким, що не підлягає виконанню, вищевказаний виконавчий напис. Крім того, у відзиві відповідачка просила застосувати вимоги закону щодо позовної давності в разі відсутності підстав для відмови судом у задоволенні позову по суті, оскільки строк звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за цим договором сплив 31.10.2022, а позов подано 10.07.2025. Також відповідачка просила зменшити розмір витрат на правничу допомогу з 10\~200,00 грн до 2000,00 грн, посилаючись на непропорційність вказаної суми до предмета спору. У відповіді на відзив представник позивача адвокат Пархомчук С. В. просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, зазначив, що доводи, викладені відповідачкою у відзиві на позовну заяву, є безпідставними та необґрунтованими. Укладаючи кредитний договір, відповідачка та первісний кредитор узгодили розмір кредиту, строк та умови кредитування. Зокрема, в п. 1.2 договору зазначено, що кредит надається строком на 30 днів, тобто до 30.10.2019, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором. Отже, позичальник погодився на умови, визначені договором, зокрема, щодо його пролонгації та нарахування процентів у випадку прострочення повернення кредиту, а тому доводи відповідачки про незаконність нарахування процентів поза межами строку кредитування є необґрунтованими. Позивачем до позовної заяви додано належні та допустимі докази, що підтверджують факт переходу до нього права грошової вимоги до відповідачки, зокрема, платіжні доручення, які підтверджують факт сплати грошових коштів за договором факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021. Щодо застосування позовної давності, то перебіг позовної давності з 02.04.2020 по теперішній час зупинений, зокрема, у зв`язку із запровадженням карантину, а в подальшому з введенням воєнного стану. 17.09.2025 до суду надійшла заява представника позивача адвоката Пархомчука С. В. про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом вказаної справи, а саме стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 10\~500,00 грн. У судове засідання учасники справи не з`явилися. У відповіді на відзив представник позивача адвокат Пархомчук С. В. просив розглянути справу без його участі та стягнути з відповідачки на користь позивача понесені судові витрати. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, суд дійшов таких висновків. Судом установлено, що 01.10.2019 між ТОВ «Займер» та [PERSON] укладено договір № 83437 про надання фінансового кредиту, який підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора KL1202 (а. с. 12, 13). Відповідно до п. 1.1, 1.2, 1.3 договору товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 3000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 30.10.2019. Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому випадку договір діє до повного його виконання сторонами. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 730 % (процентів) річних від суми кредиту з розрахунку 2 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. Згідно з п. 2.3, 2.4 договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. При надходженні до товариства коштів для виконання зобов`язань клієнта товариство направляє такі кошти на погашення заборгованості в наступній послідовності: у першу чергу сплачуються проценти за користування кредитом; у другу чергу здійснюється повернення суми кредиту. У разі виникнення простроченої заборгованості за договором грошові кошти клієнта направляються в такій черговості: в першу чергу сплачується пеня за прострочення; в другу чергу оплачуються відсотки за користування кредитом; в третю чергу повертається сума кредиту. Факт отримання коштів відповідачкою підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн», відповідно до якої 01.10.2019 на банківську картку № [NUMBER] перераховано кредитні кошти в сумі 3000,00 грн (а. с. 23). 28.10.2021 між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК кеш ту гоу» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК кеш ту гоу» за плату належні йому права вимоги до боржників (а. с. 15-18). Згідно з платіжними дорученнями від 02.11.2021 № 1653, від 23.11.2021 №\~1672 ТОВ «Фк кеш ту гоу» сплатило ТОВ «Займер» 1\~424\~834,08 грн як плату за відступлення права грошової вимоги згідно з договором факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 (а. с. 21 зворот, 22). Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021, ТОВ «ФК кеш ту гоу» набуло права грошової вимоги до [PERSON] на суму 10 200,00 грн, з яких: 3000,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 7200,00 грн прострочена заборгованість за процентами (а. с. 54). До позовної заяви позивачем додано розрахунок заборгованості за договором № 83437 від 01.10.2019, зі змісту якого вбачається, що [PERSON] має заборгованість у розмірі 10\~200,00 грн, з яких: 3000,00 грн тіло кредиту; 1800,00 грн проценти за кредитом; 5400,00 грн прострочені проценти (а. с. 47-52). Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором № 83437 станом на 16.04.2025 загальний розмір заборгованості за вищевказаним кредитним договором становить 10 200,00 грн, яка складається з: 3000,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту; 7200,00 грн прострочена заборгованість за процентами (а. с. 8). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені\~статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до\~ст. 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч.\~3\~ст.\~215 ЦК України). У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» установлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 652 ЦК України\~дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Абзац другий частини 2\~статті 639 ЦК України\~передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті\~205,\~207 ЦК України). У силу ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Згідно зі ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) і до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1\~ст. 1077 ЦК України\~передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Також відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачка порушує зобов`язання за цим договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1\~ст. 13 ЦПК України). За положеннями ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов доведеним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Надані позивачем на обґрунтування своїх вимог докази суд вважає належними та допустимими і такими, що підтверджують укладення відповідачем вищевказаного кредитного договору, який не оспорений відповідачкою у встановленому законом порядку та згідно з презумпцією правомірності договору є правомірним (дійсним) станом на час розгляду справи в суді. Укладаючи вищевказаний кредитний договір, відповідачка погодилася з умовами кредитування, у тому числі на розмір процентів за користування кредитними коштами, а також строк дії договору, а тому її доводи про незаконність нарахування процентів поза межами строку кредитування безпідставні, оскільки умовами договору передбачено, що він діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором. Відповідачкою викладені у відзиві обставини не підтверджено належними та допустимими доказами, зокрема не надано платіжних документів, або їх копій, що могли б спростувати розрахунок боргу, наданий позивачем. Щодо доводів відповідачки про недоведеність переходу права вимоги від первісного кредитора до ТОВ «ФК «Кеш ту гоу», то до позовної заяви додано належним чином завірені копії документів, які спростовують ці доводи, зокрема, договір факторингу від 28.10.2021 № 01-28/10/2021, платіжні інструкції про оплату фактором грошових коштів за відступлення права вимоги, реєстр боржників до договору факторингу від 28.10.2021 № 01-28/10/2021. Доводи відповідачки щодо спливу позовної давності суд відхиляє з огляду на таке. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність визначена ст. 258 цього Кодексу. До вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором застосовується загальна позовна давність. 30 березня 2020 року прийнято Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України п. 12, яким визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки продовжуються на строк дії такого карантину. Указаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. Крім того, 15.03.2022 прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», відповідно до якого «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями\~\~257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», введено правовий режим воєнного стану на території України, який триває по цей час. Отже, з викладеного слідує, що ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» звернулося до суду в межах строку позовної давності. З урахуванням викладеного, унаслідок невиконання відповідачкою взятих за кредитним договором зобов`язань утворилася заборгованість у вказаному позивачем розмірі, яка не спростована відповідачкою, і така заборгованість підлягає стягненню з неї на користь позивача, який на підставі відповідного договору факторингу є новим кредитором відповідачки. За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке. Так, у ч. 3 ст. 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24 січня 2019 року в справі № 910/15944/17, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/921 \~5/15-ц). Позивачем на підтвердження надання правничої допомоги на суму 10\~500,00\~грн надано такі документи: договір про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року; довіреність від 30.12.2024, акт про отримання правової допомоги від 22.08.2025, відповідно до якого вартість обсягу наданих послуг становить 10 500,00 грн, та платіжну інструкцію з рахунком від 22.08.2025 на суму 10 500,00 грн про оплату за правничу допомогу. Суд вважає, що визначений позивачем розмір витрат на правничу допомогу в сумі 10 500,00 грн є завищеним з урахуванням категорії справи та наданих адвокатом послуг. Так, суд вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн відповідатимуть критеріям реальності таких витрат, розумності їхнього розміру з урахуванням конкретних обставин цієї справи, що є співмірним зі складністю справи, а також обсягом наданих адвокатом послуг, які зводилися до консультацій щодо судового врегулювання кредитної заборгованості, складення позовної заяви, подання інших клопотань/заяв до суду. При цьому суд також ураховує фінансовий стан обох сторін, де позивачем є юридична особа, яка займається питаннями фінансового характеру, і на користь якого стягнуто грошові кошти, як заборгованість за договором, а відповідачкою фізична особа, з якої стягнуто заборгованість за кредитним договором у зв`язку з невиконанням умов договору. Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в загальному розмірі 6422,40 грн.

Outcome: approved