Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

16 травня 2025 року в електронній формі через особистий кабінет системи «Електронний суд» до Дарницького районного суду м. Києва звернувся представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі по тексту - позивач) із позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29 серпня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» (далі - кредитор) та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 09173-08/2023, який підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов зазначеного договору відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 7 000,00 грн, строком на 360 днів із фіксованою відсотковою ставкою 2,5% на день. 29 січня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» та позивачем було укладено Договір факторингу № 29012024-1, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статус нового кредитора та право грошової вимоги до боржників ТОВ «Стар Файненс Груп», у тому числі за Договором про надання фінансового кредиту № 09173-08/2023 від 29 серпня 2023 року, укладеним із [PERSON] . Первісний кредитор свої зобов`язання за Договом про надання фінансового кредиту виконав, проте відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, не здійснює платежів в рахунок погашення суми позики та нарахованих процентів, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість, яка становить 31 325,00 грн, що складається з: 7 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 24 325,00 грн - заборгованість за відсотками. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також понесені судові витрати пов`язані з розглядом справи: 2 422,40 грн - судовий збір та 7 000,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу. 26 травня 2025 року на запит суду, надійшла відповідь із електронного реєстру територіальної громади міста Києва «ГІОЦ/КМДА» Департаменту з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) щодо зареєстрованого місця проживання [PERSON] , [INFO] . Із наданої інформації встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованою значиться [PERSON] , [INFO] [а.с. 85]. Крім того, зі змісту відповіді Єдиного державного демографічного реєстру № 1425387 від 29 травня 2025 року встановлено, що за вказаними ідентифікаційними даними (РНОКПП [NUMBER] , дата народження - [INFO] ) міститься інформація щодо [PERSON] [а.с. 86]. Отже, на підставі отриманих відомостей встановлено, що особа, зазначена у запиті суду як [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ), фактично ідентифікується як [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ), яка зареєстрована за вищевказаною адресою. Ухвалою від 09 червня 2025 року суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами та встановив строк на подання заяв по суті спору [а.с. 178-179]. Відповідач про розгляд справи повідомлявся шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження на адресу зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] . До суду повернувся конверт адресований відповідачу із відміткою: «Адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п. 2 ч. 7 с. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідачем відзив не подано. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 29 серпня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 09173-08/2023, за умовами якого відповідачу надано кредит для придбання товарів (робіт, послуг) у розмірі 7 000,00 грн, строком на 360 днів із фіксованою відсотковою ставкою 2,50% на день [а.с. 21-30]. Згідно п. 4.4.2 договору, клієнт зобов`язався своєчасно повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом у порядку встановленому договором. Згідно п. 3.1 договору сторони домовилися, що за користування кредитом товариством нараховуються виключно проценти, а повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно з графіком платежів. У відповідності до п. 5.3 договору, у випадку прострочення клієнтом сплати кредиту та процентів відповідно до термінів встановлених в графіку платежів, товариство нараховує неустойку у вигляді пені в розмірі 0,2 % від суми заборгованості за кожний день прострочення з урахуванням обмежень встановленим чинним законодавством України. У випадку встановлених законодавством України мораторіїв (заборон) на нарахування штрафних санкцій, пеня протягом періоду мораторію чи заборони, не нараховується та відновлюється після їх скасувань. У випадку, коли сума кредиту не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, неустойка не може перевищувати розміру подвійної суми кредиту. У випадку, коли сума кредиту перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, неустойка не може перевищувати розміру половини суми кредиту. Зі змісту довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» № 3426_250328153715 від 28 березня 2025 року вбачається, що 29 серпня 2023 року о 15:10:00 було успішно перераховано кошти на платіжну картку № [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 278368482 (призначення платежу: Зачисление 7 000 грн на карту [NUMBER] ) у сумі 7 000,00 грн [а.с. 44]. 27 жовтня 2025 року на виконання ухвали суду від 16 жовтня 2025 року від Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до суду надійшла відповідь, зі змісту якої встановлено, що у зазначеному банку на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) було емітовано банківську платіжну картку № [NUMBER] , відкриту до рахунку [NUMBER] . У результаті аналізу операцій, здійснених за вказаною карткою, виявлено транзакцію щодо надходження грошових коштів у сумі 7 000,00 грн через сервіс іншого банку. Параметри операції: Дата транзакції - 29 серпня 2023 року; Валюта - UAH; Сума - 7 000,00 грн; Опис операції - надходження (переказ коштів, кредитова частина); Пристрій - E8510354; Призначення платежу - IPAY_CREDIT_MC1 Kiev UAUA; Стан операції - 21104955466 [а.с. 189]. Товариство з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» належно виконало умови договору кредиту, надавши [PERSON] кредитні кошти. Після укладення договору відповідачка своїх зобов`язань за вказаним договором належним чином не виконувала, не здійснювала платежів в рахунок погашення суми позики та нарахованих процентів, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість за вказаним договором, яка становить 31 325,00 грн, що складається з: 7 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 24 325,00 грн - заборгованість за відсотками. 29 січня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» та позивачем укладено договір факторингу № 29012024-1, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» належне йому право вимоги до відповідача, у тому числі на суму заборгованості за основною сумою кредиту та нарахованими процентами, право на одержання яких належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» [а.с. 46-56]. На момент розгляду справи відповідач не сплатила зазначену суму заборгованості. За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. З матеріалів справи вбачається, що Кредитний договір був укладений в електронній формі, а тому на нього поширюються вимоги Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно п.п. 5, 7 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України та іншими актами законодавства. Згідно положень ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ч. 1, ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За приписами до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Згідно з частиною першою ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стороною відповідача не надано будь-яких доказів в розумінні положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на спростування даних обставин, як на підтвердження своїх заперечень проти позову. Отже, зважаючи на вищевикладене, суд вбачає підстави для задоволення позову та стягнення із відповідача на користь позивача суму заборгованості у розмірі 31 325,00 грн, що складається з: 7 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 24 325,00 грн - заборгованість за відсотками. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34 - 36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Як вбачається із матеріалів справи, між Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та адвокатським об`єднанням «Апологет» укладено договір про надання правової допомоги № 0103 від 01 березня 2024 року, підписано замовлення на надання правової допомоги від 15 квітня 2025 року, складено детальний опис наданих послуг від 09 травня 2025 року, видано ордер на представництво інтересів позивача від 01 березня 2024 року, на підставі яких вартість надання правової допомоги (надання усної консультації з вивченням документів, ознайомлення з матеріалами кредитної справи, погодження правової позиції, складання позовної заяви та подання її до суду), склала 7 000,00 грн. Судом встановлено, що у справі було відкрито спрощене позовне провадження, в судових засіданнях представник позивача участі не брав, будь-яких заяв по суті справи, крім позовної заяви до суду не подавав, тобто фактично правова допомога, яка надавалась позивачу, полягала у складанні позовної заяви. З огляду на зазначене у сукупності, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового відшкодування позивачу витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved