Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-30 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», в особі директора Полякова О.В., звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому прость стягнути з останнього на користь ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №935370617 від 14.11.2021р. в розмірі 17 076,68 грн. грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 14.11.2021р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено в електронній формі договір кредитної лінії №935370617, на підставі якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 8\~000 грн. Відповідно до реєстру прав вимог №173 від 15.02.2022р. до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р., укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитними договором №935370617. На підставі договору факторингу №31/0724-01 від 31.07.2024р. відповідне право вимоги перейшло від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс», яке у свою чергу відступило відповідне право вимоги позивачу на підставі договору факторингу №08/07/25-Е від 08.07.2025р. Відповідач всупереч умов кредитного договору не здійснював належним чином погашення заборгованості ані перед первісним кредитором, ані перед наступниками первісного кредитора, внаслідок чого на теперішній час розмір заборгованості відповідача складає 17 076,68 грн., з яких: 7\~999,60 грн. заборгованість за тілом кредиту; 9 077,08 грн. заборгованість за процентами. З метою стягнення відповідних сум заборгованості позивач звернувся до суду з даним позовом. Від відповідача заперечень проти позову не надходило. 29.09.2025р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, проте в позовній заяві стороною позивача було викладено клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, а також зазначено що позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач [PERSON] також не з`явився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Натомість судова повістка-повідомлення повернулась до суду без вручення відповідачу з причин відсутності останнього за вказаною адресою, що в контексті положень п. 3, 4 ч. 8 ст. 128, ч. 10 ст. 130 ЦПК України суд вважає належним повідомленням. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідача шляхом розміщення оголошень про виклик в судове засідання на веб-сайті суду, а також шляхом надсилання повістки-повідомлення в електронному вигляді на електронну адресу відповідача, який вказаний позивачем, як канал зв`язку з відповідачем (зазначене повідомлення доставлене до електронної скриньки 29.09.2025р). Таким чином, відповідач був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Отже, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. 28.10.2025р. суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно договору кредитної лінії №935370617 від 14.11.2021р. (далі Договір кредиту), укладеного в електронній формі між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язувалось надати [PERSON] кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту 8 000 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом /а.с. 31-36/. Умовами договору передбачено, що Кредитодавець надає Позичальнику перший Транш за договором в сумі 8 000 грн. одразу після укладення Договору, який має бути повернено до 14.12.2021р. (п 1.3. договору). Кредитна лінія надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання Кредиту Позичальником (далі - Дисконтний період), а саме до 14.12.2021р. У випадку надання першого Траншу не в день укладення Договору строк дії Кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання першого Траншу за Договором (п. 1.7 договору). Сторони погодили, що строк дисконтного періоду може бути продовжено Позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови, якщо Позичальник в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду (п. 1.8. договору). За умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п. 1.8. Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.7. Договору строку, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 722,70 процентів річних, що становить 1,98 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець за своїм вибором може надавати Позичальнику знижки на розмір Індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в особистому кабінеті (п. 1.9.2. договору). Якщо Позичальник користуватиметься Кредитом після закінчення дсконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п. 1.8 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною та Індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання Кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою в розмірі 722,70 процентів річних, що становить 1,98 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування Кредитом протягом дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 Цивільного кодексу України Сторони домовились, що відкладальною обставиною за цим Договором щодо виникнення у Позичальника зобов`язань по сплаті процентів за Базовою процентною ставкою від дати отримання Кредиту по дату закінчення дисконтного періоду, є факт продовження користування Кредитом понад строк дисконтного періоду з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах п. 1.8. цього Договору. Базова процентна ставка за користування Кредитом не застосовується протягом строку дисконтного періоду виключно за умови, якщо розмір Базової процентної ставки більший ніж 1,98 процентів від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за Базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до умов цього пункту Договору (п. 1.9.3. договору). Сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого Кредиту після закінчення дисконтного періоду блокує можливість отримання Позичальником нових Траншів за Договором та є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку дії Кредитної лінії (продовження загального строку дії Договору) на наступних умовах: 1.12.1. зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання Позичальника по оплаті основної суми Кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду; 1.12.2. з наступного дня після закінчення дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70 процентів річних, що становить 2,98 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним (п. 1.12 договору). Проценти в розмірі, визначеному пунктами 1.9 або 1.12.2. Договору, нараховуються на фактичну суму залишку Кредиту за кожен день користування Кредитом починаючи з першого дня надання Траншу за Договором та до дня фактичного повернення всієї суми Кредиту Позичальником (п. 1.13 договору). Орієнтовна загальна вартість Кредиту для суми Кредиту за першим Траншем, що вказана в п. 1.3. Договору, за умови застосування до відносин між Сторонами правил нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою, складає 12 752 грн. та включає в себе загальні витрати за Кредитом у вигляді процентів за користування Кредитом у розмірі 4 752 грн. та суму Кредиту у розмірі 8 000 грн. Орієнтовна реальна процентна ставка, розрахована згідно методики Національного банку України, складає 28980,90 % річних, при цьому загальна вартість першого Траншу за Кредитом у процентному вираженні за строк Дисконтного періоду складає 159,40 % від суми першого Траншу (п. 1.14.1. договору). У разі настання передбаченої п. 1.9.3. Договору відкладальної обставини, що має наслідком виникнення у Позичальника зобов`язань по оплаті процентів, за встановлений в п. 1.2. Договору строк, у розмірі що розрахований за Базовою процентною ставкою - орієнтовна загальна вартість Кредиту складе 12 752 грн. та буде включати в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користування Кредитом у розмірі 4\~752 грн. та суму Кредиту у розмірі 8\~000 грн. (п. 1.14.2. договору). Продовження строку Дисконтного періоду та настання відкладальних обставин, що мають наслідком продовження строку надання Кредиту, застосування Базової процентної ставки та нарахування процентів за ставкою, що застосовується після закінчення дисконтного періоду, не є зміною істотних умов цього Договору та не потребує змін цього Договору та укладення додаткових угод до нього. Усі істотні умови Договору, в тому числі порядок продовження строку дії Договору, розмір процентних ставок та порядок їх застосування, погоджені Сторонами під час укладення цього Договору (п. 1.15 договору). Збільшення розміру Дисконтної, Індивідуальної, Базової процентних ставок та розмір процентів, що нараховується після закінчення дисконтного періоду в порядку, що не визначений цим Договором в односторонньому порядку Кредитодавцем без згоди Позичальника не допускається (п. 1.16. договору). Факт отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 8 000 грн. підтверджується заявкою Позичальника від 14.11.2021р. на отримання коштів в кредит /а.с. 37/, платіжним дорученням від 14.11.2021р. про перерахування суми кредиту 8 000 грн. на рахунок відповідача №5355-57хх-хххх-6660 /а.с. 38/ та довідкою ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 23.05.2025р. /а.с. 39/. 28.11.2018р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) укладено договір факторингу №28/1118-01 (далі Договір факторингу №28/1118-01), за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося відступити на користь ТОВ «Таліон Плюс» вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язалося їх прийняти та передати грошові кошти за плату на умовах, визначених цим договором /а.с. 43-46/. В подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткові угоди №19 від 28.11.2019р., №26 від 31.12.2020р., №27 від 31.12.2021р., №31 від 31.12.2022р., №32 від 31.12.2023р. до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р. відповідно до яких строк дії такого договору продовжений до 31.12.2024р. /а.с. 48 зворотній бік, 49-55/. Згідно витягу з Реєстру прав вимоги №173 від 16.02.2022р. ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги, яке мало до [PERSON] за договором №935370617 від 14.11.2021р. в межах суми вимог в розмірі 20 856,56грн., з яких: заборгованість за кредитом 7\~999,60 грн., заборгованість за процентами 12 856,56грн. /а.с. 56-57/. Відповідно до акту звірки від 31.12.2023р. ТОВ «Таліон Плюс» 17.02.2022р. здійснило повну оплату суми фінансування за відступлення прав вимог за Реєстром прав вимог №173 від 16.02.2022р. за договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р. /а.с. 58/. В подальшому, ТзОВ «Таліон Плюс» здійснило нарахуваня процентів за користування кредитом за період з 16.02.2022р. по 11.04.2022р., а відповідачем в цей період здійснено оплату процентів на суму 5\~703 грн., в зв`язку з чим, станом на 31.07.2024р. розмір заборгованості відповідача за Договором №935370617 віл 14.11.2021р. складав 17 076,68 грн., з яких: заборгованість за кредитом 7 999,60 грн., 9\~077,08 грн., що стверджується розрахунком заборгованості за договором №935370617 від 14.11.2021р. /а.с. 59/. 31.07.2024р. між ТзОВ «Таліон Плюс» ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» був укладений договір факторингу №31/0724-01, відповідно до умов якого ТзОВ «Таліон Плюс» відступило ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а останнє прийняло права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, в тому числі і право вимоги за договором №935370617 від 14.11.2021р., укладеним із [PERSON] , на загальну суму 17 076,68 грн., з яких: заборгованість за кредитом 7\~999,60 грн. та заборгованість за процентами 9\~077,08 грн. /а.с. 60-66, 67/. 08.07.2025р. між ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТзОВ «ФК «ЕЙС» був укладений Договір факторингу №08/07/25-Е, відповідно до умов якого до ТзОВ «ФК «ЕЙС» перейшли, належні ТзОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги до боржників, що зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, в тому числі і право вимоги заборгованості кредитним договором №935370617 від 14.11.2021р. до відповідача [PERSON] на загальну суму заборгованості 17 076,68 грн., з яких: заборгованість за кредитом 7\~999,60 грн. та заборгованість за процентами 9\~077,08 грн. /а.с. 68-78/. Відповідно до виписки з особового рахунку за Кредитним договором №935370617 від 14.11.2021р. заборгованість відповідача [PERSON] перед ТзОВ «ФК «ЕЙС» складає 17\~076,68грн. /а.с. 79/. Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за договором №935370617 від 14.11.2021р., то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та Закону України №1734-VIII від 15.11.2016р. «Про споживче кредитування» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон №1734). Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. За змістом статей 626, 628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі статтею 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК). Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048\~цього Кодексу. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що набуття позивачем права вимоги до відповідача, яке належить кредитору за Договором кредиту, обумовлено дійсністю договорів факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р., №31/0724-01 від 31.07.2024р. та №08/07/25-Е від 08.07.2025р., на підставі яких право вимоги кредитора було відступлене на користь ТОВ «ФК «ЕЙС». Оскільки відповідачем не було сплачено заборгованість за договором кредитної лінії №935370617 від 14.11.2021р. ні первісному кредитору, ні позивачу, то позивач вимагає стягнути із відповідача заборгованість в загальній сумі 17 076,68 грн. Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені кредитним договором №935370617 від 14.11.2021р. і він користувався такими кредитними коштами, однак допустив порушення своїх зобов`язань в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого в нього виникла заборгованість в загальному розмірі 17076,68 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом (тіло кредиту) 7\~999,60 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 9 077,08 грн. При цьому, варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставини спірних правовідносин. Враховуючи ту\~обставину,\~що в\~порушення умов\~кредитного договору\~№935370617\~від 14.11.2021р.\~відповідач фактично\~отримані та\~використані кошти\~у добровільному\~порядку не\~повернув,\~чим порушив\~права кредитора,\~то позовні\~вимоги про\~стягнення з\~відповідача заборгованості\~є обґрунтованими\~та підлягають\~задоволенню в\~повному обсязі та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість в загальній сумі 17 076,68 грн., з яких: заборгованість за кредитом (тіло кредиту) 7\~999,60 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 9 077,08 грн., оскільки ці вимоги обґрунтовані на законі та відповідають умовам, укладеного договору. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що такі витрати складаються з витрат позивача зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та оплати послуг правової допомоги. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають до повного задоволення, то на підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачем заявлено вимогу про компенсацію йому за рахунок відповідача витрат з оплати правової допомоги адвоката в сумі 7 000 грн. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Надаючи оцінку зазначеним вимогам в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного. Верховний Суд у постанові від 17.09.2019 року у справі №810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх. В той же час, при ухваленні рішення про стягнення витрат на правничу допомогу суд враховує, що витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано копії наступних документів: копію Договору про надання правничої допомоги №09/07/25-01 від 09.07.2025 року, укладеного між Адвокатським бюро «Тараненко та Партнери» і ТзОВ «ФК «ЕЙС»; копію Додаткової угоди №25770735351 до Договору про надання правничої допомоги №09/07/25-01 від 09.07.2025 року, копію акту прийому-передачі наданих послуг на суму 7 000 грн., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвокатом Тараненком А.І. /а.с. 85-89/. Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За змістом ч. 4, 5 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною другою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин четвертої, п`ятої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи,

Outcome: approved