Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

16 вересня 2025 року позивач, [PERSON] , звернулася до Броварського міськрайонного суду Київської області із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на підставі ордера, з 2013 року проживає разом з донькою, [PERSON] , у неприватизованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що у вказаній квартирі зареєстрований відповідач, [PERSON] , з яким з 2002 по 2020 рік перебувала у шлюбі. Зазначає, що з 2018 року відповідач за вказаною адресою не проживає, місце проживання чи, перебування відповідача їй не відомо, в квартирі відсутні його особисті речі, він не сплачує за комунальні послуги, позивач та інші члени сім`ї не чинять відповідачу перешкод у користуванні житловим приміщенням. Добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає. Зважаючи на наведене позивач, [PERSON] , просить суд ухвалити рішення, яким визнати відповідача, [PERSON] , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. 24 вересня 2025 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження та призначене судове засідання для розгляду справи по суті на 23 жовтня 2025 року на 11 год. 00 хв. Сторони в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. 03 листопада 2025 року на електронну адресу суду надійшла заява відповідача, [PERSON] (вх. 51872), про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи за його відсутності. 03 листопада 2025 року через канцелярію суду, позивач, [PERSON] подала заяву (вх. 51976), про підтримання позову та розгляд справи без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 2013 року позивач проживає у неприватизованій квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією ордеру № 42 на жилу площу у гуртожитку, виданий на підставі рішення виконавчого комітету міської ради від 12 березня 2013 року № 108. Судом встановлено, зо сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 2002 по 2022 рік, якій було розірвано рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області 31 січня 2020 року. Судом встановлено, що відповідач, [PERSON] , зареєстрований за вказаною адресою, але фактично в квартирі не проживає тривалий час, про що складено акт від 10 вересня 2025 року, підписаний депутатом Броварської міської ради Броварського району Київської області. На час пред`явлення позовної заяви та на час розгляду справи у вказаній квартирі зареєстровано троє осіб, а саме: позивач, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 18.10.2013, донька позивача, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 18.10.2013 року, відповідач, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 18.10.2013 року. Дана обставина підтверджується, копією документа, виданого Виконавчим комітетом Броварської міської ради Броварського району Київської області від 09 вересня 2025 року (про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні) за адресою: [ADDRESS] . Зазначена квартира знаходиться на повному утриманні позивача, [PERSON] , що підтверджується копіями квитанцій про оплату комунальних платежів, які додані позивачем до позовної заяви. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Зазначені конституційні приписи відображені і на рівні житлового законодавства, зокрема статтею 9 Житлового кодексу України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до ст. 71 ЖК України, наймач або член його сім`ї втрачає право користування житловим приміщенням у разі відсутності понад шість місяців без поважних причин, якщо інше не передбачено угодою сторін. Згідно зі статтею 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно зі ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право користування ним у разі припинення сімейних відносин та фактичного не проживання. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком позивача, з 2018 року в квартирі не проживає, участі в утриманні житла не бере, комунальні послуги не сплачує, речей у квартирі не має. Позивач та її донька фактично користуються квартирою одноосібно. Відповідач, [PERSON] , визнав позовні вимоги та не заперечував проти їх задоволення. Оскільки відповідач тривалий час без поважних причин не проживає в квартирі, не бере участі у витратах на утримання, та відсутні докази його наміру відновити проживання, суд дійшов висновку, що він втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved