Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

10 вересня 2025 року позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував таким. [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема, на будинок садибного типу з господарськими та побутовими будівлями та спорудженнями за адресою: [ADDRESS] . За життя 07 червня 2002 року спадкодавець склав заповіт, яким на випадок своєї смерті заповів належне йому майно сину [PERSON] (позивачу у справі). До майна померлого Татарбунарською державною нотаріальною конторою Одеської області заведено спадкову справу № 297/07. Постановою державного нотаріуса першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області від 29 серпня 2025 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок через відсутність правовстановлюючого документа на підтвердження права власності спадкодавця на нерухоме майно. За життя спадкодавець не встиг зареєструвати за собою право власності на вказаний будинок. Факт того, що житловий будинок належав спадкодавцю підтверджується Випискою з облікової карти об`єкта погосподарського обліку. Земельна ділянка під будинком не зареєстрована. Враховуючи викладене, позивач просить визнати за ним право власності на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 вересня 2025 року справу передано у провадження судді Луцюка В.О. Згідно з ухвалою судді від 15 вересня 2025 року відкрито провадження у справі та розпочато підготовче провадження; відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву; витребувано у Одеському державному нотаріальному архіві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) засвідчену копію спадкової справи № 297/07, заведеної до майна [PERSON] , який помер [INFO] . 02 жовтня 2025 року на виконання ухвали суду від 15 вересня 2025 року надійшла копія витребуваної спадкової справи (вх. № ЕП-1227/25-Вх 02.10.2025). В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Від представника позивача адвоката Ковпака О.В. надійшла заява про слухання справи у його та позивача відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягав (вх. № 5821/25-Вх 03.11.2025). Представник відповідача Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Логінов О.Г. надав суду заяву, в якій просив про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав повністю, наслідки визнання позову, передбачені ст.206 ЦПК України, йому зрозумілі (вх. № 5659/25-Вх 27.10.2025). Судом ухвалено про розгляд справи у відсутність її учасників. Згідно з ч. 4 ст. 200 ЦПК України суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За таких обставин, суд ухвалив слухати справу у підготовчому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі, визнання права. [INFO] в с. Баштанівка Татарбунарського району Одеської області помер батько позивача [PERSON] , про що Виконавчим комітетом Баштанівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області на підставі актового запису № 6 видано 16 березня 2007 року свідоцтво серії [NUMBER] (а.с. 8). Після його смерті відкрилася спадщина, у тому числі і на житловий будинок садибного типу з господарськими та побутовими будівлями та спорудженнями, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Перейменування вулиці з [PERSON] мало місце, згідно з рішенням Баштанівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 19 лютого 2016 року № 35-VII. За життя 07 червня 2002 року [PERSON] склав заповіт, який було посвідчено секретарем Баштанівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області Верстюк О.С. та зареєстровано у реєстрі за № 30 та яким спадкодавець все своє майно, яке на день його смерті буде йому належати, де б воно не значилося і в чому б воно не містилося і на все те, що він за законом матиме право, заповів [PERSON] (позивачу у справі). Як вбачається з копії спадкової справи № 297/07, заведеної державним нотаріусом Татарбунарської державної нотаріальної контори Єпішкіною С.В. до майна померлого [INFO] [PERSON] , з заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся його син [PERSON] (позивач у справі). Дружина спадкодавця та матір позивача [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини після смерті чоловіка на користь сина [PERSON] . Факт родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем як між батьком та сином підтверджено копією свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] , виданого 06 листопада 1961 року Дмитрівською сільською радою Татарбунарського району Одеської області на підставі актового запису № 6. Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом - ст. 1217 ЦК України. В силу ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини, за нормою ст. 1221 ЦК України, є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини - ст. 1222 ЦК України. Згідно з ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. По положенню ст. ст. 1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. 29 серпня 2025 року державним нотаріусом першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області Садановим О.В. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок, який підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно (а.с. 11). За п. 3.1 листа Вищого Спеціалізованого Суду України від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права, що виникли до набрання чинності вказаним Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав - ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення будівництва. За даними технічного паспорту, виготовленого 03 грудня 2024 року, будинок садибного типу з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] складається з: житлової будівлі - А, загальною площею 87,7 кв.м, житловою площею 61,2 кв.м, допоміжною площею 26,5 кв.м, площею основи забудови 130,7 кв.м; навісу - а, площею основи забудови 30,9 кв.м; літньої кухні - Б, площею основи забудови 29,7 кв.м; навісу б1, площею основи забудови 7,3 кв.м; навісу б2, площею основи забудови 12,5 кв.м; сараю - В, площею основи забудови 31,5 кв.м; навісу - в, площею основи забудови 12,3 кв.м; гаражу - Г, площею основи забудови 26,0 кв.м; навісу - г, площею основи забудови 7,1 кв.м; сараю - Д, площею основи забудови 33,8 кв.м; навісу д, площею основи забудови 15,4 кв.м; погрібу - Е, площею основи забудови 25,6 кв.м; сараю Ж, площею основи забудови 14,4 кв.м; хвіртки - 1, площею основи забудови 1,1 кв.м; воріт - 2, площею основи забудови 5,8 кв.м; огорожі - 3, площею основи забудови 48,6 кв.м, басейну - 4, рік будівництва 1955-1970 роки (а.с. 17-22). Питання набуття права власності на той час регулювалося Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі ст. 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пунктом 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначено, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог вказаного законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Зазначене відповідає висновку Верховного Суду викладеному у постанові від 06 березня 2018 року у справі № 175/2254/15. Крім того, по приватних житлових будинках, що збудовані до 05 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення в експлуатацію при оформленні права власності. Таким чином, за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи (п. 3.2 Листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). Згідно з п. 20 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (далі - Інструкція), яка втратила чинність 19 січня 1996 року, передбачалася реєстрація будинків і домоволодінь на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року (втратила чинність 07 липня 1994 року) підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Згідно з Витягами з погосподарських книг Борисівської сільської ради Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області: за період 1953-1955 роки у будинку проживали [PERSON] (голова домогосподарства) та члени його сім`ї: дружина [PERSON] ; донька [PERSON] , рік будівництва 1959, суспільно група господарства - колгоспна; за період 1971-1973 роки у будинку проживали [PERSON] (голова домогосподарства) та члени його сім`ї: дружина [PERSON] ; син [PERSON] ; батько [PERSON] , рік будівництва 1959, суспільно група господарства - колгоспна; за період 2001-2005 роки у будинку проживали [PERSON] (голова домогосподарства) та члени його сім`ї: дружина [PERSON] ; син [PERSON] ; рік будівництва 1959. Згідно з довідкою старости Баштанівської старостинського округу Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області Чебанюка С.І. від 01 серпня 2025 року вих. № 65, за даними погосподарської книги № 1 станом на 01 серпня 2025 року за адресою: [ADDRESS] значиться житловий будинок, власником якого є померлий [PERSON] , [INFO] , та на даний час адреса залишається незмінною (а.с. 15). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №442822683 від 09 вересня 2025 року, право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Ринкова вартість житлового будинку з будівлями та спорудами станом на 09 вересня 2025 року становить 162\~783,92 грн, що підтверджено про оціночну вартість об`єкта нерухомості (а.с. 23-25). Згідно з довідкою від 04 серпня 2025 року вих. № 67, виданою старостою Баштанівського старостинського округу Татарбунарської міської ради С. Чебанюком, рішення про передачу у приватну власність або користування на правах оренди [PERSON] земельної ділянки загальною площею 0,3370 га (з них 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибної ділянки) за адресою: [ADDRESS] не приймалось. Земельна ділянка не відноситься до розпайованих земель. Кадастровий номер земельної ділянки відсутній (а.с. 16). За інформацією ТОВ «Татарбунарське РБТІ та РОН» вих. №2132 від 22 серпня 2025 року, згідно з архівними даними БТІ станом на 31 грудня 2012 року право власності на будинок садибного типу за адресою: [ADDRESS] , не зареєстроване. При проведенні поточної інвентаризації самочинного будівництва не виявлено (а.с. 14). Остільки позивач довів наявність спадкового майна, підстави до його успадкування, неможливість реалізації спадкових прав у інший спосіб, суд визнає позовні вимоги обґрунтованими та ухвалює про їх задоволення. На прохання позивача суд не стягує з відповідача судовий збір.

Outcome: approved