Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

Виклад позиції позивача. позивач [PERSON] через свого представника адвоката Стовба Олексій Вячеславович звернувся до суду з позовом до [PERSON] третя особа Державний реєстратор Михайлова Яна Олександрівна Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області в якому просить: - визнати недійсним правочин вчинений [PERSON] , відповідно до якого 02.02.2022 р. земельні ділянки з кадастровими номерами 6325157901:00:004:0003 та 6325157901:00:004:0004 припинили своє існування, а їх державна реєстрація була скасована, а у Державному реєстрі нерухомого майна було зареєстровано новостворену земельну ділянку з кадастровим номером 6325157901:00:004:0006; - скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6325157901:00:004:0006; - поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про земельні ділянки з кадастровими номерами 6325157901:00:004:0003 та 6325157901:00:004:0004. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач без її згоди об`єднав земельні ділянки з кадастровими номерами 6325157901:00:004:0003 та 6325157901:00:004:0004, які були набуті у шлюбі і належали позивачу і відповідачу на праві спільної сумісної власності, після чого вказані ділянки припинили своє існування. Новостворену земельну ділянку з кадастровим номером 6325157901:00:004:0006 відповідач зареєстрував на своє ім`я. Внаслідок зазначеного позивач вважає, що відповідач всупереч закону без її згоди розпорядився спільним майном - земельними ділянками, які протиправно вибули із її власності, внаслідок чого правочин слід визнати недійсним та відновити становище, яке існувало до порушення. Рух справи. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 27 січня 2025 року, вищезазначену справу було передано в провадження головуючому судді Омельник М.М. Ухвалою суду від 26 лютого 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 18 березня 2025 року відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 05 серпня 2025 року у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Відповідач, в жодне з призначених судових засідань не з`явився, надав до суду відзив на позовну заяву, у якій зазначив, що дійсно, об`єднав земельні ділянки з кадастровими номерами 6325157901:00:004:0003 та 6325157901:00:004:0004, які перебували у спільній сумісній власності з позивачем, без згоди останньої. Свої дії пояснив тим, що вказані ділянки були розташовані разом і об`єднання мало спростити користування і розпорядження ними. З цією метою відповідач замовив технічну документацію та подав її третій особі - державному реєстраторові внаслідок чого державним реєстратором було 02.02.2022 прийняте рішення про державну реєстрацію новоствореної (об`єднаної) земельної ділянки загальною площею 2,0579 га з кадастровим номером 6325157901:00:004:0006, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ця новостворена ділянка була зареєстрована на праві власності за відповідачем, натомість позивач - дружина відповідача [PERSON] - не була обізнана про цей правочин, і не давала на нього згоду. Як зазначив у відзиві позивач, він не питав згоди у позивача на об`єднання, оскільки обидві ділянки були зареєстровані на позивача, і ані фірма, яка виготовляла технічну документацію, ані державний реєстратор при реєстрації правочину такої письмової чи усної згоди від його дружини (позивача) не вимагали. Окрім того відповідач вказав, що оскільки він земельні ділянки з кадастровими номерами 6325157901:00:004:0003 та 6325157901:00:004:0004 нікому не продавав та не дарував, шкоди це не заподіяло. У разі порушення норми закону чи прав позивача - дружини, просить суд винести рішення відповідно до закону. Участь у справі сторін та інших учасників справи. Позивач та її представник - адвокат Стовба О.В в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, в судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву в якому просить суд винести рішення відповідно до закону. Представник відповідача- адвокат Коломойцев М.М. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Третя особа - державний реєстратор Михайлова Я.О. до суду не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб від 27 листопада 1995 року № [NUMBER] [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем - [PERSON] . У шлюбі позивачем та відповідачем за спільні кошти було придбано дві земельні ділянки, які були зареєстровано на ім`я відповідача. 22 грудня 2009 року по договору купівлі-продажу № 3050 було придбано земельну ділянку площею 1,0289 га з кадастровим номером 6325157901:00:004:0003, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також 03 серпня 2020 року по договору купівлі-продажу № 1554 було придбано земельну ділянку площею 1,0290 га з кадастровим номером 6325157901:00:004:0004, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до змісту зазначених договорів купівлі-продажу, позивач була обізнана про обидва правочини, давала на них згоду, вказані ділянки були придбані за спільні її з відповідачем кошти. Державним реєстратором було 02 лютого 2022 року прийняте рішення про державну реєстрацію за відповідачем новоствореної (об`єднаної) земельної ділянки загальною площею 2,0579 га з кадастровим номером 6325157901:00:004:0006, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10 лютого 2022 року № 298801664. Позивач згоду на вчинення зазначеного правочину не надавала . Оцінка суду. Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положенням ч. 2 ст.16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми ЦК України, СК України, ЗК України, ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме мано та їх обтяжень». Відповідно до ч.1 ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Також згідно ч.3 ст.368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.369 ЦК розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Як вказано у ч.ч.3-6 ст.79-1 Земельного Кодексу України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. Згідно абз.1 ч.13 ст.79-1 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується зокрема в разі поділу або об`єднання земельних ділянок. Як випливає з матеріалів справи і не заперечується сторонами, майно, яке було предметом оспорюваного правочину - земельні ділянки з кадастровими номерами 6325157901:00:004:0003 та 6325157901:00:004:0004 були придбані позивачем та відповідачем у шлюбі за спільні грошові кошти. Позивачем згоди на вчинення відповідачем правочину, який підлягав державній реєстрації, стосовно об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами 6325157901:00:004:0003 та 6325157901:00:004:0004 не надавалося, позивач довідався про цей правочин тільки на початку 2025 року, тобто майже через три роки після його вчинення. Також судом встановлено, що внаслідок вчинення правочину з об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами 6325157901:00:004:0003 та 6325157901:00:004:0004 останні припинили своє існування відповідно до вимог абз. 1 ч.13 ст.79-1 ЗК України, а натомість виник новий об`єкт права власності - земельна ділянка з кадастровим номером 6325157901:00:004:0006, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ч.ч.1-3 ст.202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Відтак суд доходить до висновку, що оскільки відповідачем без згоди позивача вчинено односторонній правочин стосовно набутого у шлюбі спільного з позивачем майна - земельних ділянок з кадастровими номерами 6325157901:00:004:0003 та 6325157901:00:004:0004, який підлягав державній реєстрації та припинив спільне сумісне право власності позивача та відповідача на вказані вище земельні ділянки, то такі дії відповідача суперечать закону і порушують право позивача на вільне розпорядження набутою у шлюбі спільною сумісною власністю, а саме вказаними земельними ділянками. Стосовно обраного позивачем способу захисту порушеного права суд зазначає наступне. Як вказано у ч. 4 ст. 369 ЦК правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до п. п. 2, 4 ч.2 ст.16 ЦК способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема можуть бути визнання правочину недійсним та відновлення становища, яке існувало до порушення. Як зазначено у п.200 Постанови Великої Палати Верховного суду України від 23 листопада 2021 року по справі № 359/3373/16-ц формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18, пункт 56)). Відтак суд доходить до висновку, що позивачем обрано належний і допустимий спосіб захисту порушеного права. Окрім того, з огляду на судову практику Європейського суду з прав людини, дії, вчинені відповідачем стосовно майна позивача, які позбавляють останнього можливості вільно розпоряджатися своїм майном, є такими, що порушують право позивача на мирне володіння майном, гарантоване відповідно до ст.1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини. Адже відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, має розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедлива рівновага передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. (див. рішення ЄСПЛ у справах Рисовський проти України , заява № 29979/04, пункт 68, Кривенький проти України , заява № 43768/07, пункт 45, Щокін проти України , заяви № 23759/03 та № 37943/06, пункт 50, Трегубенко проти України , заява № 61333/00, пункт 53, Spacek, s.r.o. v. the Czech Republic , заява № 26449/95, пункт 54). У даному випадку цих вимог відповідачем при укладенні спірного правочину не дотримано, внаслідок чого слід констатувати порушення гарантованого ст.1 Першого протоколу до Конвенції права позивача на мире володіння майном. Щодо судових витрат. За приписами ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрату у розмірі 2422,40 гривні, сплачених під час подачі позовної заяви в електронному виді через підсистему ЄСІТС Електронний Суд. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved