Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.10.2021 між первісним кредитором ТОВ «ЛІНЕУРА Україна», правонаступником якого є ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2488656, відповідно до умов якого відповідачеві наданий кредит у розмірі 6 000,00 грн строком на 30 днів, стандартна процентна ставка 1,99 % в день. Між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та позивачем був укладений договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» відступило позивачу за плату належні йому права вимоги до боржників, указаних у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу позивач набув права грошової вимоги до [PERSON] . У позові вказано, що загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 17\~372,40 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 6 000,00 грн та простроченої заборгованості за процентами в розмірі 11\~372,40 грн. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за указаним кредитним договором № 2488656 від 19.10.2021 у розмірі 17 372,40 грн, а також судовий збір у сумі 3 028,00 грн. Ухвалою судді від 13.06.2025 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд цієї цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання свого представника не направив, у матеріалах справи наявне клопотання представника позивача про розгляд справи без участі представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, був повідомлений про розгляд справи в порядку, визначеному п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, що підтверджується\~рекомендованими повідомленнями\~про вручення\~поштового відправлення\~в матеріалах\~справи,\~та шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України. Протягом визначеного судом строку відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав. Ураховуючи відсутність заперечень позивача, повторну неявку в судове засідання відповідача, відсутність відзиву на позов, суд постановив ухвалу від 05.11.2025 про здійснення розгляд справи в заочному порядку. Відповідно до ч. 8 ст.\~178\~ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ч. 14 ст.\~7, ч. 2 ст.\~247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд встановив такі обставини. 19.10.2021 відповідач ознайомився з Паспортом споживчого кредиту та цього ж дня між ТОВ "ЛІНЕУРА Україна" (первісний кредитор) та [PERSON] укладено Договір № 2488656 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до п. 1.1-1.3 Кредитного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, виконати інші обов`язки, передбачені договором на наступних умовах: сума виданого кредиту 6 000,00 грн, строк кредиту 30 днів, стандартна процентна ставка 1,99% в день. Кредит надається в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної картки, вказаної клієнтом (п.2.1). Згідно з інформаційною довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 04.03.2024, на картковий рахунок відповідача 19.10.2021 було перераховано кредитні кошти в сумі 6 000,00 грн, що підтверджує видачу останньому кредитних коштів. Пунктом 3.1. кредитного договору передбачено, що нарахування процентів здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту (включаючи періоди автопролонгації/пролонгації). Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Додатком №1 до Договору кредиту передбачений графік платежів. Між ТОВ "ЛІНЕУРА Україна" та [PERSON] 19.11.2021 укладено додатковий договір до договору № 2488656 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Згідно з додатковим договором у зв`язку з неможливістю у повному обсязі та у встановлений строк виконати умови зобов`язання за Договором за ініціативою [PERSON] сторони домовилися про продовження строку користування кредитом на 30 днів до 20.12.2021. Зазначений договір та додатковий договір до нього підписано електронним підписом відповідача, який відтворений шляхом використання ним одноразового ідентифікатора, що підтверджує факт погодження відповідачем умов кредитування. Відповідачем порушені умови кредитного договору щодо повернення кредитної суми. Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором № 24888656 від 19.10.2021 станом на 05.05.2023 загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 17\~372,40 грн, яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту - 6 000,00 грн та простроченої заборгованості за процентами - 11 372,40 грн. За договором факторингу № 05052023, укладеним між ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" та позивачем 05.05.2023, до останнього перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 24888656 від 19.10.2021. Згідно з Договором факторингу (п.1.2) права вимоги вважаються такими, що перейшли від Клієнта до Фактора у момент підписання сторонами Акта прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком №2. Також позивач надає суду копію Акта прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №05052023 від 05.05.2023 та витяг з Реєстру боржників до Договору факторингу №05052023 від 05.05.2023, згідно з яким у реєстрі боржників значиться [PERSON] , ІПН [NUMBER] із заборгованістю у розмірі 17 372,40 за кредитним договором №2488656. Вирішуючи спір по суті, суд застосовує такі норми законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина другої статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №\~732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19; від 16.12.2020 у справі № 561/77/19. Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Законом України "Про електронну комерцію", електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до частини третьої статті 11 Законом України "Про електронну комерцію", електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частиною восьмою статті 11 Законом України "Про електронну комерцію" встановлено, що в разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За нормами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною першою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Отже, матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що 19.10.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та відповідачем був укладений кредитний договір № 2488656 в електронній формі, умови якого щодо надання відповідачу кредиту були виконані. Додатковим договором від 19.11.2021 сторони продовжили строк користування кредитом на 30 днів. У свою чергу відповідач умови кредитного договору не виконав, він лише один раз 19.11.2021 сплатив на погашення боргу 716,40 грн. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором відступлення (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до п.1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Статтею 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника (ст. 516 ЦК України). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Проаналізувавши вищевказані норми чинного законодавства та досліджені у справі докази, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості підлягають до задоволення частково. Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 000,00 грн, суд повністю задовольняє указані вимоги. Щодо стягнення заборгованості за процентами у розмірі 11 372,40 грн, суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048\~ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050\~ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Отже, позивач відповідно до статті 1048\~ЦК України має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Як установлено судом, первісний строк кредитування становив 30 днів, та був продовжений сторонами на 30 днів. Саме у межах указаного строку в 60 днів повинні нараховуватися проценти, погоджені сторонами. Загальний розмір таких процентів станом на 19.12.2021 становить 4\~298,40 грн (716,40 грн з 19.10.2021 до 19.11.2021 та 3\~582,00 грн з 20.11.2021 до 20.12.2021), що відображено у Розрахунку заборгованості (а.с. 21). Тому суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню 6 000,00 грн суми позики та 4\~298,40 грн нарахованих процентів за 60 днів - період кредитування, що разом становить 10 298,40 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що такі витрати складаються з витрат позивача зі сплати судового збору в розмірі 3 028,00 грн. Згідно із ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено позовні вимоги у розмірі 17 372,40 грн, які судом задоволені частково на суму 10 298,40 грн, що складає 59,28 % від ціни позову. Позивач сплатив судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. Отже, на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 795,00 грн, що дорівнює 59,28 % від сплаченого судового збору.

Outcome: partial