Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

До Дарницького районного суду м. Києва звернувся представник ТОВ «Євро-Реконструкція» з позовом до [PERSON] , та [PERSON] , про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є надавачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку [ADDRESS] . Відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Позивач належним чином виконав перед відповідачами, своє зобов`язання щодо надання послуг з постачання централізованого опалення та постачання гарячої води, проте відповідачі своєчасно з червня 2019 року не здійснюють оплату за отримані послуги з централізованого опалення та за послуги з постачання гарячої води в результаті чого утворилась заборгованість яка складає 57129,73 грн. У зв`язку із чим позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 67547,24 грн., яка складається з: 57129,73 грн., сума заборгованості за послуги з постачання централізованого опалення та постачання гарячої води, 8408,39 грн. - інфляційна складова боргу, 2009,12 грн., - три відсотки річних. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11.10.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позов просила задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Від представника позивача надійшли письмові пояснення, відповідно до яких зазначено, що після подачі позову до суду, відповідачами було частково погашено заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 57129,73 грн., зазначено, що станом на 27.02.2024 року заборгованість відповідачів складає 8408,39 грн., - інфляційні витрати, та 3% річних у розмірі 2009,12 грн. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача та її представника. Окремо зазначено, що відповідачем у добровільному порядку повністю сплачено суму заборгованості за спожиті послуги після пред`явлення позову та відкриття провадження у справі. Крім того зазначено, що сторона відповідача заперечує проти стягнення інфляційних витрат та 3 % річних, оскільки позивачем було проігноровано заборону уряду щодо вказаних нарахувань в період воєнного стану. Від представника позивача надійшли письмові пояснення відповідно до яких зазначено, що здійснення часткового погашення боргу за послуги під час розгляду справи в суді не впливає на зміну розміру нарахованих інфляційних витрат та 3% річних з якими позивач звернувся до суду.Окремо зазначено, що вказаною постановою Кабінету міністрів України, на яку посилається представник відповідача, встановлено заборону нарахування в період дії воєнного стану неустойки, інфляційних нарахувань та 3% річних на заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, яка виникла в період дії воєнного стану. Разом з цим з наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вказано, що заборгованість обліковується станом на 01.02.2024 року, а нарахування 3% річних та інфляційної складової боргу здійснюється по 23.02.2022 року, тобто до введення в дію воєнного стану. З урахуванням викладеного представник позивача просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у розмірі 8408,39 грн., 3% річних у розмірі 2009,12 грн., та судовий збір у розмірі 2684,00 грн. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. Відповідно до ч.1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до відомостей з електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» Департаменту з питань реєстрації КМДА, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , та [PERSON] . Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-ІV (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі за № 6-59цс13; висновки Верховного Суду/Касаційного цивільного суду у постанові від 10 грудня 2018 року у справі за № 638/11034/15) Крім того, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач є споживачем комунальних послуг. Даним Законом передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Цей Закон також передбачає оформлення письмової угоди через посередництво квитанцій та інших розрахункових документів. Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.п. 18, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачі не належним чином сплачують за надані їм житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим, згідно з розрахунком наданим позивачем, з червня 2017 року за ними утворилась заборгованість, яка станом на 01.08.2023 року складає 57129,73 грн., за послуги з централізованого опалення та гарячої води, та станом на 23.02.2022 року інфляційна складова боргу у розмірі 8408,39 грн., та 3% річних у розмірі 2009,12 грн. Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦКУ порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що правовідносини, які передбачають обов`язок споживача оплатити фактично надані житлово-комунальні послуги та право замовника послуг вимагати відповідної плати, є за своєю правовою природою грошовим зобов`язанням, тому за прострочення його виконання підлягають застосуванню наслідки, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України щодо стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних від простроченої суми (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі за № 6-59цс13). Статтею 541 ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Згідно ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачами, всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати наданих житлово-комунальних послуг та відсутності заборгованості перед позивачем по оплаті цих послуг. Оцінивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що після подачі позову до суду відповідачами було сплачено заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 57129,73 грн., що не заперечується сторонами. Крім того, представник позивача у поданих письмових поясненнях не підтримав вимоги в цій частині. Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Щодо доводів відповідачів про безпідставність нарахування штрафних санкцій, суд не приймає їх до уваги, оскільки нарахування інфляційної складової боргу в сумі 8408,39 грн., та 3 % річних у розмірі 2009,12 грн., було здійснено за період до введення в дію воєнного стану на території України. Враховуючи, що заборона, встановлена постановою Кабінету Міністрів України щодо нарахування штрафних санкцій у період дії воєнного стану, до цих правовідносин не застосовується, суд вважає доведеними вимоги позивача в частині стягнення інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних, а тому вони підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved