Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилався на те, що 09.10.2019 року між ТОВ «Займен» та [PERSON] було укладено кредитний договір №85125 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір, [PERSON] підтвердив, що ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись. Відповідно до п.1.1. кредитного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит у гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Згідно умов договору, сума виданого кредиту становить 4000 гривень. Дата надання кредиту 09.10.2019 року. Строк кредиту 30 днів. Стандартна процентна ставка в день 2% або 730 річних. Пунктом 1.4 кредитного договору передбачено, що кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. На виконання умов п.1.4 кредитного договору [PERSON] було зазначено реквізити платіжної картки № [NUMBER] для перерахування кредитних коштів. Згідно п.6.1 договору, цей договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». У зв`язку із неналежним виконанням умов договору у [PERSON] станом на 31.01.2025 року утворилась заборгованість за кредитним договором №85125 від 09.10.2019 року у розмірі 11760 гривні, з яких: 4000 гривень - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 7760 гривень - прострочена заборгованість за процентами. 28.10.2021 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу №01-28/10/2021 відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 28.10.2021 року до договору факторингу №01-28/10/2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Вказувало, що товариством на адресу відповідача була направлена вимога про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором №85125 від 09.10.2019 року, проте станом на дату подачі позову зазначена вимога була залишена [PERSON] без виконання. Просив позов задовольнити, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 11760 грн. 00 коп. та понесені судові витрати . Ухвалою суду від 19.06.2025 року провадження по справі було відкрито та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав. Відповідач у судовому засіданні 27.08.2025 року позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що дійсно у 2019 році між ним та ТОВ «Займер» було укладено кредитний договір. Сума отриманонро кредиту 4000 гривень. Частину заборгованості він повернув, точну суму не пам`ятає. Вказував, що він є учасником бойових дій та брав безпосередню участь у бойових діях. Тому вважає, що позивач не має права на стягнення із нього відсотків. Суд, вислухавши пояснення відповідача та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 09.10.2019 року між ТОВ «Займер» та [PERSON] було укладено кредитний договір №85125 (а.с.15-16). Відповідно до п.1.1 кредитного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 4000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Пунктом 1.2. договору передбачено, що кредит надається строком на 30 днів, тобто до 07.11.2019 року. Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 730% річних від суми кредиту в розрахунку 2% на добу. Тип процентної ставки - фіксована (п.1.3 договору). Згідно п.1.4 договору кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Відповідно до п.6.1 договору, цей договір складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». У додатку №1 до договору про надання фінансового кредиту №85125 від 09.10.2019 року наведено графік розрахунків та орієнтовної сукупності вартості кредиту: строк на який надано кредит: 30 днів; сума кредиту - 4000 гривень; фіксована процентна ставка - 2% в день; сума нарахованих процентів - 2400 гривні (а.с.17). Вказаний договір було укладено між сторонами в електронній формі. Договір про надання фінансового кредиту відповідачем підписаний електронним підписом з застосування одноразового ідентифікатора: KL9976. Номер телефону [NUMBER] . Рахунок позичальника: [NUMBER] . Відповідно до інформаційної довідки №1231/04 від 09.04.2025 року, ТОВ «Платежі Онлайн», як технологічний оператор платіжних послуг повідомляє, що на сайті торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція. Тип транзакції: видача. У інформаційній довідці вказано: номер транзакції - 27062-69664-73627; сума - 4000 гривень; дата та час проведення - 09.10.2019 року о 16:16:08; номер платіжної картки - [NUMBER] (а.с.27). 28.10.2021 року ТОВ «Займер» (клієнт) та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (фактор) уклали договір факторингу №01-28/10/2021 (а.с.18-21). Відповідно до п.1.1. договору факторингу, на умовах, встановлених цим договором та у відповідності до гл.73 ЦК України, фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. Внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за цим договором, фактор замінює клієнта у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості, та набуває прав грошових вимог клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорам (п.1.2 договору факторингу). Згідно п.6.1 договору факторингу, у відповідності до умов цього договору клієнт передає (відступає) фактору права вимоги до боржників, які виникли у клієнта внаслідок невиконання боржниками умов кредитних договорів, та які входять до портфелю заборгованості. За цим договором клієнт передає, а фактор приймає права вимоги в розмірі портфеля заборгованості. Для підтвердження дійсності прав вимоги, що відступаються, клієнт надає фактору документацію в порядку, передбаченому цим договором. Права вимоги переходять до фактора після підписання сторонами цього договору (п.6.2.1 - 6.2.3 договору факторингу). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №01-28/10/2021, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором №85125 від 09.10.2019 року в сумі 11760грн. 00 коп., що складається з: 4000 грн. 00 коп. - заборгованість по тілу кредиту; 7760 грн. 00 коп. - залишок по відсоткам (а.с.10). Відтак, матеріалами справи підтверджуються обставини уступки права вимоги за кредитним договором №85125 від 09.10.2019 року на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ». Розглядаючи аргументи, наведені сторонами, суд приходить до наступних висновків. Так, між сторонами склались правовідносини, що врегульовані нормами цивільного законодавства. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Із дослідженого судом кредитного договору №85125 від 09.10.2019 року встановлено, що його укладено в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно ч.1ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Положеннями ч.1, ч.2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; -електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Як було встановлено судом, кредитний договір №85125 від 09.10.2019 року укладено в електронній формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію» та підписано сторонами, відповідно до вимог ст.12 вказаного Закону, а саме: з боку позикодавця засвідчено кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу, а з боку позичальника за допомогою одноразових ідентифікаторів, та за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі. Із копії вказаного договору також видно, що [PERSON] як позичальник та споживач за договором, ідентифікував себе в інформаційно-телекомунікаційній системі, надавши Товариству свої персональні дані (РНОКПП - [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , тел. [NUMBER] , банківський рахунок). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом. Факт одержання коштів за договором відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечував, а тому суд вважає встановленою вказану обставину. Отже, укладений між сторонами договір відповідає вимогам Закону та є обов`язковим до виконання. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконав, у передбачений у договорі строк кошти не повернув, унаслідок чого у нього виникла заборгованість. Звертаючись до суду з позовними вимогами, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» посилалося на те, що заборгованість відповідача становить 11760 грн. 00 коп., з яких: 4000 грн. 00 коп. - заборгованість за основною сумою боргу; 7760 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками. Відповідач у судовому засіданні із нарахованими відсотками не погодився, вказуючи на те, що він є військовослужбовце, а тому має право на пільги у вигляді не нарахування відсотків за договорами. Тому вимоги позивача про стягнення з нього відсотків за кредитним договором задоволенню не підлягають. Розглядаючи аргументи відповідача, суд керується правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного суду у справах №327/353/16-ц від 10.01.2019 року, №642/548/21 від 18.01.2023 року. Так, судом встановлено, що [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , виданим 19.03.2015 року Державною прикордонною службою України, Львів (а.с.40). При цьому, відповідно до військового квитка серії [NUMBER] , відповідач був призваний на військову службу 13.11.1997 року (а.с.88-89). Також у військовому квитку вказано, що 16.12.2011 року [PERSON] знятий з військового обліку [INFO] . 05.03.2021 року був взятий на військовий облік [INFO] , після чого 25.02.2022 року знятий з військового обліку (а.с.89зв.) Згідно довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті назалежності, суверенітету та територіальної цілісності України №1657 від 11.12.2014 року [PERSON] дійсно в період з 22.06.2014 року по 11.08.2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції та приймали особисту участь у бойових зіткненнях (боях) в Антрацитівському районі, Луганської області (а.с.41). Відповідно до довідки №08/190-25 від 27.06.2025 року [PERSON] відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію» призваний на військову службу за призовом під час мобілізації до Державної прикордонної служби України 25.02.2022 року. З 08.03.2022 року по теперішній час проходить військову службу в [NUMBER] прикордонному загоні (ВЧ [NUMBER] [ADDRESS] ) (а.с.39). Як вбачається з відповіді [INFO] від 27.10.2025 року №40910, у період з 09.10.2019 року по 09.11.2019 року [PERSON] , [INFO] , проходив військову службу за контрактом солдатсько-сержантського складу у військовій частині [NUMBER] Державної прикордонної служби України. Посвідчення учасника бойових дій дає право на пільги відповідно до положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Разом з цим, вказаний Закон не містить норм, які б звільняли позичальника від нарахування процентів за користування кредитом протягом особливого періоду у зв`язку з наявністю у нього статусу учасника бойових дій. Згідно із частиною 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у редакції, яка діяла на час укладання кредитного договору від 09.10.2019 року, військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія цього Закону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей. За змістом ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», який діяв станом на час виникнення спірних правовідносин, військовослужбовці - особи, які проходять військову службу. Відповідно до ч. 1 ст. 2 цього Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Частиною 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», передбачено види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу. Відповідно доположень статті 1 Закону України «Про оборону України», в редакції Закону станом на час виникнення спірних правовідносин, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. За приписами Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Рішенням Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України» від 01 березня 2014 року, яке введене в дію Указом Президента України №189/2014 від 02 березня 2014 року, констатовано виникнення кризової ситуації, яка загрожує національній безпеці України та вимагає необхідності вжиття заходів щодо захисту прав та інтересів громадян України, суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості державних кордонів України, недопущення втручання в її внутрішні справи. Вперше часткову мобілізацію оголошено на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України №1126-VII. Відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози та збереження територіальної цілісності України» на території Луганської та Донецької областей розпочато антитерористичну операцію. Національний банк України у листі від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. Як вбачається з відповіді [INFO] від 27.10.2025 року №40910, у період з 09.10.2019 року по 09.11.2019 року [PERSON] , [INFO] проходив військову службу за контрактом солдатсько-сержантського складу у військовій частині [NUMBER] Державної прикордонної служби України. Згідно п.1.2 кредитного договору, кредит надається строком на 30 днів, тобто до 07.11.2019 року. Отже, згідно умов кредитного договору нарахування відсотків за кредитним договором від 09.10.2019 року №85125 мало б відбуватися з 09.10.2019 року по 07.11.2019 року. Таким чином, станом на час укладення спірного кредитного договору (09.10.2019 року) відповідач проходив військову службу за контрактом солдатсько-сержантського складу у військовій частині [NUMBER] Державної прикордонної служби України і є військовослужбовцем на даний час, отже на нього розповсюджуються пільги, передбачені п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо не нарахування процентів за користування кредитом (в редакції Закону станом на час виникнення спірних правовідносин). З огляду на викладене, позовні вимоги в частині заборгованості за відсотками у розмірі 7760 грн. 00 коп. задоволенню не підлягають. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне: Порядок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу здійснюється відповідно до статей 134, 137, 141 ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. З огляду на статтю 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявила клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) дійшла висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункти 107-109). Частина друга статті 141 ЦПК України передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України). Представником позивача на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу в розмірі 10500 гривень було надано договір про надання правової допомоги від 29.12.2023 року (а.с.12-13), який укладений між ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» та адвокатом Пархомчук С.В., довіреність від 30.12.2024 року (а.с.6), свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Пархомчук С.І. від 18.07.2019 року (а.с.29), акт про отримання правової допомоги від 08.07.2025 року (а.с.46), платіжну інструкцію №39447 від 08.07.2025 року та копію розрахунку. Відповідно до акту про отримання правлої допомоги від 08.07.2025 року адвокат Пархомчук С.В. надав, а ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» прийняв правову допомогу під час підготовки та направлення позову про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором №85125 від 09.10.2019 року у вигляді: зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, яка виникла між ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» та [PERSON] в рамках кредитного договору №85125 від 09.10.2019 року - кількість витраченого часу - 1 година, вартість наданої послуги 2000 гривень; складання та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг, аналіз судової практики - кількість витраченого часу - 2,5 годин, вартість наданої послуги - 5000 гривень; інші клопотання, звяви до суду, складання процесуальних документів, моніторинг «ЄДРСР» щодо процесуального статусу судової справи - кількість витраченого часу - 1,5 годин, вартість наданих послуг - 3000 гривень; канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції - вартість послуги - 500 гривень. Загальна вартість наданих послуг - 10500 гривень. Згідно платіжної інструкції №39447 від 08.07.2025 року ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» було перераховано Пархомчук С.В. грошові кошти у розмірі 10500 гривенью. Призначення платежу: оплата за правничу допомогу згідно рахунку 08.07.2025-29 від 08.07.2025 року за договором про надання правової допомоги від 29.12.2023 року. Велика палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №206/4841/20 звернула увагу на те, що при вирішенні питань про відшкодування витрат на професійну правову допомогу та покладення на сторони судових витрат має враховуватися принцип пропорційності задоволених позовних вимог. З огляду на вищевикладене, зокрема те, що позивач звернувся до суду із позовною вимогою про стягнення заборгованості у розмірі 11760 гривень, а судом позовні вимоги ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» було задоволено частково у розмірі 4000 грн. 00 коп., тобто задоволено 34% позовних вимог, тому витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10500 грн. 00 коп., які просить стягнути представник позивача, підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто 34% від заявлених вимог, що становить 3570 грн. 00 коп. Відповідно ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача слід стягнути в рахунок судових витрат судовий збір у розмірі 823 грн. 61 коп. На підставі наведеного та

Outcome: partial