Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.05.2022 р. між ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено договір страхування наземного транспорту №916/21-Тз/ЦЗ, згідно якого ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Citroen C4» д/н [NUMBER] . 14.05.2022 року, на а/д М-06, сплученням Київ-Чоп, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Suzuki Vitara», д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , автомобіля «Citroen C4», д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Дана ДТП сталася в результаті порушення ПДР водія автомобіля «Suzuki Vitara», д/н, [NUMBER] [PERSON] , що підтверджується постановою Макарівського районного суду Київської області у справі 370/640/22. Враховуючи дані обставини позивач поніс збитки в розмірі 743 800 грн. 00 коп, компенсувавши витрати страхувальнику, згідно умов договору добровільного страхування наземного транспорту №916/21-Т3/ЦЗ. Тому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача завдану шкоду у розмірі 743 800,00 грн. та судовий збір в розмірі 11 157,00 грн. Ухвалою судді від 24.03.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді від 18.08.2025 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд по суті. Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не надавав. Позивач до судового засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо позовних вимог відповідача посилаючись на те, що рішенням Макарівського районного суду від 11.04.23 у справі №370/640/22 не встановлено вину [PERSON] та не зазначено, що саме його дії визнані неправомірними і що саме вони призвели до завдання шкоди майну за яке і відбувається стягнення у даному процесі. Вказує, що жодних доказів, які б вказували на вину (неправомірність дій) відповідача [PERSON] матеріали справи не містять. Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, 14.05.2022 р. між ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено договір страхування наземного транспорту №916/21- Тз/ЦЗ, згідно якого ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «Citroen C4».д/н [NUMBER] . 14.05.2022 року о 19 год. 00 хв., на а/д М-06 сполученням Київ-Чоп, 51 км, [PERSON] , керував автомобілем Suzuki Grand Vitara, д.н.з. [NUMBER] , у порушення п. 10.2 ПДР України, виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не переконався, що це буде безпечним, та здійснив зіткнення з автомобілем Citroen C4, д.н.з. [NUMBER] , в результаті чого пошкоджено транспортні засоби та заподіяно тілесних ушкоджень [PERSON] , та [PERSON] . Постановою Макарівського районного суду Київської області від 11.04.2023 року провадження у справі щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. З метою отримання страхового відшкодування, [PERSON] 14.05.2022 року звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» з заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу. Відповідно до договору №916/21-Т3/ЦЗ від 25.11.2021 року повна страхова сума автомобіля «Citroen», д.н. [NUMBER] на дату ДТП складає 777 500,00 грн. Згідно прайс листа на автомобілі 2022 року, наданого ТОВ «Пежо Сітроен Україна» вартість відновлювального ремонту склала 948 737,00 грн. Згідно Висновку №19040 від 19.05.2022 року ринкова вартість транспортного засобу Citroen C4, д.н.з. [NUMBER] складає 892 666,64 грн. Згідно, п.31.5 договору страхування повна загибель ТЗ (знищення ТЗ)- випадок, коли вартість відновлення пошкодженого ТЗ перевищує 70% його дійсної вартості на момент укладання Договору, або перевищує різницю між страховою сумою та вартістю залишків ТЗ. Вартість залишків ТЗ визначається шляхом вивчення попиту та пропозиції на ринку щодо таких залишків. Згідно п 27.8 Договору страхування При повній загибелі ТЗ страхове відшкодування сплачується в розмірі дійсної вартості ТЗ на момент настання страхового випадку, але не більше страхової суми по відповідному ТЗ за вирахуванням вартості пошкодженого ТЗ та встановленої згідно з розділом 12 Договору франшизи. Із розрахунку страхового відшкодування від 30.05.2022 року сума страхового відшкодування за договором страхування 961/21-Тз/Ц3 становить 743 800,00 грн. (з розрахунку 777 500,00 грн. (ринкова вартість автомобіля) - 0 грн. (сума знецінення) - 33 700,00 грн. (вартість придатних залишків) - 0 грн. (франшиза) = 743 800,00 грн.) Згідно страхового акту № 006.00706722-1 від 06.06.2022 прийнято рішення «відповідно до цього акту і п.7 договору страхування 961/21-Тз/Ц3 підлягає виплаті страхове відшкодування у сумі 743 800,00 грн. Як вбачається із платіжного доручення №28525715 від 07.06.2022 року позивачем на користь [PERSON] було перераховано грошову суму страхового відшкодування в розмірі 743 800,00 грн. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК). Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч.1, 2 ст. 12 ЦПК). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 ЦПК). Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Відповідно до ст. 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне павопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні чи підлягає вона адміністративній відповідальності. Постановою суду відповідач визнаний винним у дорожньо-транспортній пригоді, обставини її вчинення в постанові приведено, зазначено, які пункти Правил дорожнього руху були допущені відповідачем, постанова судді не оскаржувалася і набрала законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. З огляду на це та викладене вище обгрунтування, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є у тому числі завдання майнової (матеріальної) шкоди. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитки в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування в меншому або більшому розмірі. Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Частиною першої статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно з частиною другою статті 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. У разі відсутності преюдиційного доказу вини особи у завданні шкоди, зазначена обставина підлягає встановленню у ході розгляду цивільної справи. Не притягнення особи до адміністративної відповідальності з будь-яких причин за порушення Правил дорожнього руху не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду. Винність особи у вчиненні ДТП, завданні шкоди у цивільній справі повинна бути доведена у загальному порядку. Постановою Макарівського районного суду Київської області від 11.04.2023 року провадження у справі щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. З правового аналізу вказаної норми вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Такий висновок висловлено у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 серпня 2019 року у справі №383/846/18. Водночас, зі змісту ч. 1 ст. 38 КУпАП вбачається, що закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; сплив встановленого законом строку. У разі недоведеності наявності складу адміністративного правопорушення та не підтвердження його належними та допустимими доказами, виключається можливість закрити провадження у адміністративній справі саме за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Твердження представника відповідача про те, що постановою Макарівського районного суду від 11.04.23 у справі №370/640/22 [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП не притягнутий, а тому його винність у завданні шкоди недоведена, є необґрунтованим, оскільки для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення. Схожий за змістом висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17. Представник відповідача не спростував наявності вини [PERSON] у скоєній за його участі ДТП та не надав доказів наявності порушень правил дорожнього руху з боку іншого учасника та вини останнього у пошкодженні транспортних засобів. Клопотань про забезпечення доказів, проведення судових експертиз не заявляв. Аналізуючи вищенаведені процесуальні рішення, суд приходить до висновку, що між діями [PERSON] і заподіяною шкодою є прямий причинний зв`язок. Згідно із ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку встановленому законодавством. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст. 1191 ЦК України), а також ст. 38 Закону № 1961-IV. Регрес - це право, що виникає в особи внаслідок платежу. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу. Таким чином, регрес - це нове право, що виникає в особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу - це право зворотної вимоги страховика до регресату через те, що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням. Таким чином, до даних правовідносин підлягають застосуванню норми матеріального права про право на звернення до відповідача з регресним позовом. У відповідності до вимог ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України до позивача, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, тобто право вимоги до відповідача. Згідно із ст. 38 цього ж Закону, ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Приймаючи до уваги ст. 1191 ЦК України, п. 38.2.1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, у ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» виникло право зворотної вимоги до відповідача. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в порядку регресу витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування, тому позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 11 157 грн. 00 коп.

Outcome: approved