Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-30 00:00:00

І.Стислий зміст позовних вимог. Адвокат Сталевич\~Г.А.\~звернулася до\~суду в\~інтересах [PERSON] \~із зазначеною\~позовною заявою\~до [PERSON] ,\~покликаючись на\~те,\~що 26\~жовтня 2019 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Мостиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що зроблено актовий запис №119. За час спільного подружнього життя у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що спільне життя у її довірительки з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, кожен із сторін має протилежні погляди на шлюб, сім?ю. Вказує, що відповідач нехтує сімейними цінностями, між сторонами постійно виникають сварки, що негативно впливає на психічний стан позивачки та кожен раз спричиняє їй душевні страждання. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у сім?ї, не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин між позивачкою та іншими членами сім?ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Стверджує, що їхня сім`я розпалася остаточно, сторони не ведуть спільного господарства, не живуть подружнім життям протягом трьох років, відтак втратили один до одного почуття любові та поваги. Вважає, що подальше підтримування сімейних відносин сторін по справі є неможливим, а формальне перебування у шлюбі недоцільним та не бажаним. Залишатись надалі у такому шлюбі її довірителька немає наміру. Причини, які спонукають довірительку наполягати на розірванні шлюбу, розцінює обґрунтованими та вважає, що подальше спільне життя разом з відповідачем як подружжям та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам. З огляду на наведене, з врахуванням відсутності між ними почуттів любові і поваги, просить суд ухвалити рішення про розірвання шлюбу, укладеного між її довірителькою [PERSON] та відповідачем [PERSON] , який зареєстрований 26 жовтня 2019 року Мостиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що зроблено актовий запис №119; стягнути з відповідача [PERSON] в користь позивачки понесений нею судовий збір у розмірі 1211,20 грн. II. Короткий зміст інших заяв по суті справи. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник адвокат Сталевич Г.О. не з`явились, однак представник позивачки подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача, при цьому вказала, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та не заперечують щодо ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте у судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Як вбачається із матеріалів справи, останнього повідомляли про дату, час і місце розгляду справи шляхом надіслання судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою місця його проживання, що зареєстрована у встановленому законом порядку ( [ADDRESS] ), яка була вручена одержувачу особисто. З урахуванням положень ст.ст.280, 281 ЦПК України та думки сторони позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 23.09.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного з викликом сторін. Ухвалою судді від 31.10.2025 року постановлено провести заочний розгляд справи у даній цивільній справі. Враховуючи положення ст.280 ЦПК України, а також те, що відповідач [PERSON] належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав, а також враховуючи те, що позивачка не заперечувала проти заочного вирішення справи, судом вирішено ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності сторін, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Обставини справи, встановлені судом. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивачки [PERSON] , судом встановлені наступні обставини. Сторони з 26\~жовтня 2019\~рокуперебувають у шлюбі, який зареєстрований Мостиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що зроблено актовий запис №119. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Між сторонами склались неприязні відносини через протилежні погляди на сімейні відносини, сімейні цінності, між ними відсутнє взаєморозуміння. Окрім цього, встановлено, що сторони спільного господарства не ведуть, сімейно-шлюбні відносини між подружжям не підтримуються протягом трьох років, їх шлюб існує формально, вони не бажають зберегти шлюб, позивачка [PERSON] на розірванні шлюбу наполягає. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26.10.2019 року; копією сторінок паспорта позивачки; витягом з реєстру територіальної громади №2025/013724558 від 18.09.2025р.; копією сторінок паспорта відповідача; копією свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] серії [NUMBER] від 19.05.2020р.; іншими матеріалами справи. V. Застосовані судом норми права. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства. Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Статтею 109 СК України визначено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. У відповідності до положень ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. VI. Висновки суду. Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте завдання СК України щодо подальшого зміцнення сім`ї не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуттів любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні, ворожнечі - все це негативно відбивається на особистому житті кожного із подружжя. Основою сімейних відносин є добровільний шлюб жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільних від матеріальних розрахунків почуттях взаємної любові, дружби та поваги всіх членів сім`ї. Підсумовуючи, суд вважає, що позов обґрунтований, шлюб між сторонами існує формально, докази про можливість збереження сім`ї сторін відсутні, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, примирення між сторонами неможливе, їхня сім`я розпалася остаточно, позивачка [PERSON] не виявила бажання примиритись та наполягає на розірванні шлюбу, а тому суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а також права їхньої дитини, що має істотне значення, відтак шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Вимоги про відновлення свого дошлюбного прізвища позивачка [PERSON] не заявляла. VII. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. З матеріалів справи вбачається, що за заявлені позовні вимоги позивачка [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн., що підтверджується відповідною квитанцією від 18.09.2025р. З урахуванням наведеного, оскільки позовні вимоги позивачки [PERSON] задоволено, то у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, як вважає суд, з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] слід стягнути сплачений нею судовий збір у зазначеному вище розмірі.

Outcome: approved