Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернулося до Володимирецького районного суду Рівненської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 554614690 від 15 лютого 2022 року. Свої позовні вимоги мотивують тим, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] уклали кредитний № 554614690 від 15 лютого 2022 року у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до умов Договору, кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 6500 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало умови договору та надало відповідачу кредитні кошти. Відповідач, в свою чергу, користувався коштами, однак зобов`язання за вказаним договором не виконав, що призвело до виникнення заборгованості в розмірі - 6942,00 грн., яка складається з наступного: 6500,00 грн. - заборгованість по кредиту; 482.00 грн. - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом. 15.02.2022 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 6500 грн 00 коп., на банківську картку відповідача № [NUMBER] , що підтверджується платіжним дорученням №e3956d89-b11e-48be-b11d-bebbe2f03e99 від 15.02.2022. Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», на дату відступлення прав вимоги, [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 554614690 від 15 лютого 2022 року в розмірі - 6942,00 грн., яка складається з наступного: 6500,00 грн. - заборгованість по кредиту; 482.00 грн. - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом. 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № 28/1118-01. Відповідно до Реєстру прав вимоги №175 від 05.05.2022 від Первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму - 6982.95грн., яка складається з наступного: 6500,00 грн. - заборгованість по кредиту; 482.95 грн. - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом. Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Таліон Плюс», [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 554614690 від 15 лютого 2022 року в розмірі - 11487.45 грн., яка складається з наступного: 6500,00 грн. - заборгованість по кредиту; 4987.45 грн. - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитомм. 30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 30/1023-01. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №2 від 20.12.2023, до ТОВ ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до Відповідача за кредитним договором № 554614690 від 15 лютого 2022 року на загальну суму - 11487.45 грн., яка складається з наступного: 6500,00 грн. - заборгованість по кредиту; 4987.45 грн. - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом. 14.03.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та Позивач уклали Договір факторингу №140325-У, відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. Згідно реєстру боржників до Договору факторингу №140325-У від 14.03.2025, до ТОВ «Юніат Капітал» перейшло право вимоги до Відповідача за кредитним договором № 554614690 від 15 лютого 2022 року на загальну суму - 11487.45 грн., яка складається з наступного: 6500,00 грн. - заборгованість по кредиту; 4987.45 грн. - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом. З огляду на невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за кредитним договором № 554614690 від 15 лютого 2022 року на загальну суму - 11487.45 грн., яка складається з наступного: 6500,00 грн. - заборгованість по кредиту; 4987.45 грн. - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом, і яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Вказаний позов надійшов до Вараського міського суду Рівненської області - 01 серпня 2025 року. Ухвалою Вараського міського суду Рівненської області від 11 серпня 2025 року цивільну справу передано за підсудністю до Володимирецького районного суду Рівненської області. Вказаний позов надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області - 08 вересня 2025 року. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 02 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи у їх відсутності . Належним чином повідомлена відповідачка, в судове засідання не з"явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає частково, згідна сплачувати заборгованість за тілом кредиту та відсотки в межах строку дії договору до відступлення прав вимоги. Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 554614690 від 15 лютого 2022 року. Відповідно до п.2.3 Договору, кредитодавець надає позичальнику перший транш в сумі 6500 грн одразу після укладення договору, який має бути повернено до 17.03.2022. З копії платіжного доручення №e3956d89-b11e-48be-b11d-bebbe2f03e99 від 15.02.2022, що ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» перерахувало на ім`я отримувача [PERSON] на картковий рахунок № [NUMBER] , кошти згідно кредитного договору № 554614690 від 15 лютого 2022 року в сумі 6500 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», на дату відступлення прав вимоги, [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 554614690 від 15 лютого 2022 року в розмірі - 6942,00 грн., яка складається з наступного: 6500,00 грн. - заборгованість по кредиту; 482.00 грн. - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом. 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № 28/1118-01. Пунктом 2.1. Розділу 2 Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, передбачено, що згідно умов Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 визначено, що під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Відповідно до Реєстру прав вимоги №175 від 05.05.2022 від Первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму - 6982.95грн., яка складається з наступного: 6500,00 грн. - заборгованість по кредиту; 482.95 грн. - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом. 30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 30/1023-01. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №2 від 20.12.2023, до ТОВ ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до Відповідача за кредитним договором № 554614690 від 15 лютого 2022 року на загальну суму - 11487.45 грн., яка складається з наступного: 6500,00 грн. - заборгованість по кредиту; 4987.45 грн. - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом. 14.03.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та Позивач уклали Договір факторингу №140325-У відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. Згідно реєстру боржників до Договору факторингу №140325-У від 14.03.2025, до ТОВ «Юніат Капітал» перейшло право вимоги до Відповідача за кредитним договором № 554614690 від 15 лютого 2022 року на загальну суму - 11487.45 грн., яка складається з наступного: 6500,00 грн. - заборгованість по кредиту; 4987.45 грн. - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом. Відповідно до листа АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-251006/43723-БТ від 08.10.2025,на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ). Також по клієнту емітувались інші картки. Додатково направили Виписку по рахунку № [NUMBER] за період 15-02-2022-20-02-2022, яка містить зарахування на суму 6 500,00 грн. у додатку. Також додатково повідомили, що номер телефону [NUMBER] не був фінансовим номером телефону за платіжною карткою № [NUMBER] та не находиться в анкетних даних [PERSON] . Номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій за платіжною карткою № [NUMBER] за період 15-02-2022-20-02-2022 - pp.: фінансовий номер телефону: [NUMBER] , номер телефону який знаходиться в анкетних даних [PERSON] : [NUMBER] Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Норма статті 526 ЦК України визначає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 599 ЦК України встановлює, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного вкидання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. За правилами ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (далі Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII). Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 554614690 від 15 лютого 2022 року. 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу № 28/1118-01. 30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 30/1023-01. 14.03.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та Позивач уклали Договір факторингу №140325-У відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року №231" до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. З огляду на те, що укладений між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Манівео" договір факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року було пролонговано на підставі додаткових угод до нього №19, 26, 27, 31, 32 до 31 грудня 2024 року, тому на день укладення кредитного договору він був чинний і така обставина з урахуванням витягу з реєстру прав вимоги не може спонукати до висновку про недійсність передачі прав вимоги. Наявні в матеріалах справи наступні договори факторингів із додатковими угодами до них про зміну (продовження) строку дії правовідносин, витяги з реєстрів прав вимог підтверджують належне набуття позивачем права вимоги до відповідача і сумнівів щодо цього копії документів з цього приводу не викликають. Між тим, незважаючи на те, що позивач є новим кредитором, його вимоги до задоволення в повному обсязі не підлягають, позаяк нарахована попередніми кредиторами заборгованість за відсотками за користування кредитним коштами здійснена поза межами строку кредитування. Так, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Наведене спонукає до висновку, що протягом дії договірних відносин розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України. За змістом п.3.6. кредитного договору, позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може збільшувати суму кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. Договору. У випадку надання першого Траншу не в день укладення договору строк дії кредитної лінії та строк Дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого Траншу за Договором. Відповідно до п. 3.7. кредитного договору, сторони погодили, що встановлений в п. 3.1. договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періодів оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена. На умовах цього пункту договору строк продовження дисконтного періоду кожен раз розраховується за наступною формулою: Z = 30 - (Х - Y), де: Z - кількість днів, на які продовжується Дисконтний період; X - поточна дата (день місяця) закінчення Дисконтного періоду з врахуванням всіх попередніх продовжень Дисконтного періоду; Y - дата ініціації (день місяця) продовження Дисконтного періоду (зарахування платежу на рахунок Кредитодавця). При цьому Сторони узгоджують, що у випадку, якщо Y > X, то кількість днів, на які продовжується дисконтний період, дорівнює 30 днів. Для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів дисконтного періоду проценти у розмірі 19 грн. 50 коп. Про суму нарахованих процентів, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій позичальник інформується через Особистий кабінет (п. 3.8. кредитного договору). На момент укладення цього Договору, Сторони дійшли згоди, що сума кредиту за всіма наданими Траншами має бути повернена Кредитодавцю не пізніше дати закінчення Дисконтного періоду кредитування - 17.03.2022, а саме не пізніше ніж через 30 днів від дати отримання першого траншу Позичальником. (п. 7.1. кредитного договору). За змістом п. 8.12. кредитного договору, за перші 30 днів Дисконтного періоду орієнтовна загальна вартість кредиту складе 10595 грн та буде включати в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користування кредитом в розмірі 4095,00 грн та суми кредиту в розмірі 6500, 00 грн. Суд зважає на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року в справі №910/4518/16, згідно з якими надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за користування кредитом, так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто, фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів", нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Тому при стягненні заявленої позивачем заборгованості не підлягають врахуванню завуальовані, неоднозначні умови, які дозволили кредитодавцю нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом, поза чітко вказаного строку кредитування. Крім того, суд звертає увагу на правові позиції, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок було підтверджено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16. Щодо позовної вимоги про нарахування процентів не первісним кредитором, а після укладення договорів факторингу, то судом встановлено наступне. Судом встановлено, що відповідно до Реєстру прав вимоги №175 від 05.05.2022 від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (Первісний кредитор) до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму - 6982.95грн., яка складається з наступного: 6500,00 грн. - заборгованість по кредиту; 482.95 грн. - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №2 від 20.12.2023, до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до Відповідача за кредитним договором № 554614690 від 15 лютого 2022 року вже на загальну суму - 11487.45 грн., яка складається з наступного: 6500,00 грн. - заборгованість по кредиту; 4987.45 грн. - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом. Згідно реєстру боржників до Договору факторингу №140325-У від 14.03.2025, до ТОВ «Юніат Капітал» також перейшло право вимоги до Відповідача за кредитним договором № 554614690 від 15 лютого 2022 року на загальну суму - 11487.45 грн., яка складається з наступного: 6500,00 грн. - заборгованість по кредиту; 4987.45 грн. - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом. Тобто ТОВ «Таліон Плюс» вже самостійно нараховано проценти, в межах строку дії договору, а саме - 4504, 50 грн. Однак до ТОВ «Таліон Плюс», а тому і до позивача перейшло право вимоги до відповідача за Договором кредитної лінії №554614690 від 15.02.2022 у розмірі - 6982.95грн., яка складається з наступного: 6500,00 грн. - заборгованість по кредиту; 482.95 грн. - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом, про що зазначено у Реєстрі прав вимоги №175 від 05.05.2022. Так, згідно з п. 1.1. договору факторингу №04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року, перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору. Отже, до позивача за вказаним договором факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача на суму зазначену в реєстрі боржників, а тому нарахування ними самостійно процентів в розмірі 4504,50 грн., хоча й в межах строку договору, суперечить положенням договору факторингу, оскільки права цієї вимоги він не отримував. Враховуючи вищевикладене, у відповідача виник обов`язок по поверненню кредитних коштів за Договором кредитної лінії №554614690 від 15.02.2022 у розмірі 6982.95грн., яка складається з наступного: 6500,00 грн. - заборгованість по кредиту; 482.95 грн. - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом. Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначав, що з огляду на приписи частини четвертої ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. На підставі вищевикладено, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме, враховуючи, що тіло кредиту складало - 6500 гривень, відсотки - 482.95 грн., на дату відступлення первісним кредитором за договором факторингу ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», тому до стягнення на користь нового кредитора підлягає сума в розмірі - 6982.95грн гривень. З приводу стягнення судових витрат судом встановлено наступне. Щодо сплати витрат на професійну правничу допомогу в сумі - 7 000 грн. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ЦПК України). Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Так, згідно з ч. 2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 3 ст.141ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст.141 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження факту понесених судових витрат та підтвердження повноважень адвоката, стороною позивача були надані для суду такі докази: договір про надання правової (правничої) допомоги від № 05/06/25-01 від 05.06.2025; Додаткової угоди №25770687829 від 05.06.2025; Акт прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025. Так, в Акті прийому - передачі наданих послуг вказано, що адвокатом надано позивачу правову допомогу (послуги), які складаються з: 5000 гривень - складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду ( за дві години); 1000 грн - вивчення матеріалів справи (дві години); 500 грн. - підготовка адвокатського запиту; 500 грн. - підготовка та подача клопотань. Загальна сума, яку позивач мав сплатити за надані адвокатом послуги становить - 7000 гривень. Згідно із ст. ст. 1, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги це домовленість за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договором про надання правової допомоги. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East\Alliance Limited про ти України" (заява №19336/04, п. 269) вказує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято додаткову постанову у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), де зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги,входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» 21 грудня 2001 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21). У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертоюстатті 137 ЦПК України. Верховний Суд у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial