Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

02.05.2025 року до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення від 07.10.2024 року, яким було задоволено позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості та судових витрат та стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №00-8572243 від 28.06.2023р. у розмірі 20250,00 грн., яка складається з 5250,00 грн. заборгованості за тілом та 15000,00 грн. заборгованості за відсотками, а також судовий збір в сумі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 гривень. Ухвалою суду від 30.07.2025 року, після усунення недоліків, заяву про перегляд заочного рішення було прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 12 серпня 20225 р. о 16.30 год. Ухвалою суду від 12.08.2025 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення від 07 жовтня 2024 року по цивільній справі № 496/4118/24 задоволено та скасовано заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 07 жовтня 2024 року по справі № 496/4118/24 за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості та призначено судове засідання на 29 жовтня 20225 року. о 14.00 год. Відповідно до довідки від 20.08.2025 року (а.с.176), виклик [PERSON] в судове засідання на 29 жовтня 2025 р. доставлений до її електронного кабінету. Відповідачка у судові засідання не з`явилась, проте в матеріалах справи наявна її заява від 07 серпня 2025 року про слухання справи за її відсутності (а.с.155). Враховуючі те, що сторонами по справі надано достатньо матеріалів для ухвалення обґрунтованого, вмотивованого та законного рішення по справі, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Переглядаючи заочне рішення, судом встановлено, що представник ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» через систему «Електронний суд», звернувся в суд з позовом до [PERSON] та просить стягнути з неї борг за кредитним договором в розмірі 20250,00 грн., судовий збір 2422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу 5000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник ТОВ «ФК «Ейс» у позові зазначив, що 28.06.2023 року між ТОВ «Качай гроші» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 00-8572243, у формі електронного документу з використанням електронного підпису у формі одноразового ідентифікатора F8754. 28.06.2023 року ТОВ «Качай гроші» ініціювало переказ коштів, згідно вищевказаного договору, безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» на платіжну картку № [NUMBER] , що в свою чергу свідчить про те, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця ТОВ «Качай гроші». Отже, ТОВ «Качай гроші» виконало умови кредитного договору. 18.12.2023 року між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «ФК «Ейс» було укладено Договір факторингу №1-18122023, відповідно до умов якого ТОВ «Качай гроші» передало (відступило) ТОВ «ФК «Ейс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Ейс» прийняло належні ТОВ «Качай гроші» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу № 1-18122023 від 18.12.2023 року, до позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 20250,00 грн. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЕЙС» за договором кредиту № 00-8572243 в розмірі 20 250,00 грн. Тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] 20 250,00 грн. заборгованості за кредитним договором, судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але в прохальній частині позову просив розглядати справу без участі представника позивача. Також, до суду надійшли додаткові пояснення представника позивача в яких він просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Позивач наполягає на тому, що кредитний договір укладений шляхом підписання відповідачем його у електронному вигляді через надіслання йому одноразового ідентифікатора F8754, а отже Договір укладений в письмовому вигляді. Усі умови кредиту відомі відповідачу, що підтверджується її підписанням електронного договору. Таке укладання договору відповідає вимогам ЗУ «Про електронну комерцію», а також така форма договору узгоджується з висновком у справі № 561/77/19 від 16.2.2020 р. Верховного суду. ТОВ «Качай Гроші» не є банківською фінансовою установою. Товариство в межах виконання умов укладеного Договору здійснює Розрахунки заборгованості, де чітко відображено нарахування відсотків, погашення заборгованості, залишок суми богу. Зокрема, проте не виключно, доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним Договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність. Підготовлений розрахунок не суперечить та узгоджується з іншими письмовими доказами у справі, зокрема з витягом з Реєстру Боржників до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018. Умовами договору передбачено нарахування відсотків за процентною ставкою 1,50 від суми кредиту, що є зниженою процентною ставкою, яка діє в межах строку надання кредиту, але не більше перших 20 днів. Надалі відбувається нарахування відсотків у розмірі 2,50 від суми Кредиту, за кожен день користування кредитом, що є стандартною процентною ставкою. Також, Договором перебачено сплату комісії 250 грн. Позивач повідомляє, що кредитодавець не зобов`язаний повідомляти про сплив строку кредитування. Вважає судові витрати на правничу допомогу співмірними з розглянутою справою (а.с. 162-169). Разом з цим, у своїй заяві про перегляд заочного рішення суду, відповідач просила скасувати рішення, у зв`язку з тим, що вона не була повідомлена про дату та час судового засідання і тому не знала про розгляд справи. Крім того, просить застосувати строк позовної давності, провести позивачем реструктуризацію заборгованості та зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шуляченко М.Б. повернути кошти, які були стягнуті з рахунку відповідачки, призначеного для соціальних виплат у розмірі 22\~810,48 грн. стягнути з позивача понесенні судові витрати на залучення адвоката у розмірі 15\~000 грн. Відповідач не погоджується з нарахованою заборгованістю та ухваленим рішенням, оскільки вона не була ознайомлена з правилами кредитування. Відсутність підпису позичальника на умовах та правилах надання споживчого кредиту фактично надає можливість кредитору надавати умови в будь-який редакції та стверджувати, що зазначені умови погодження з відповідачем. Наявність паспортів споживчих кредитів не може свідчити про дотримання належних форми договорів про споживче кредитування про що вказано у висновку постанови ВС №393/126/20. Відповідач стверджує що не отримувала від позивача вимогу про повернення заборгованості за 30 календарних днів до запланованої дати повернення боргу, що є обов`язковою умовою для дострокового погашення заборгованості. Відповідач погоджується з тим, що отримала кредит з них 5\~000 грн., проте просить провести реструктуризацію заборгованості та зменшити нараховані відсотки, оскільки вони значно перевищують суму заборгованості. [PERSON] вважає, що лише виписки по рахункам або касовий документ заяви про видачу готівки можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, в разі якщо останні відповідають вимогам первинних документів (а.с. 91-122) Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 28.06.2023 року між ТОВ «Качай гроші» та [PERSON] укладено кредитний договір кредитної лінії №00-8572243, у формі електронного документу з використанням електронного підпису (а.с.19-23). Відповідно до п.1.1 за цим Договором Кредитодавець надає Позичальнику Кредит у національній валюті у вигляді Кредитної лінії на умовах , передбачених Договором, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути Кредит, сплатити проценти за користуванням ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Згідно п.1.2 сума Кредитного ліміту складає 5000 грн., строк дії 120 днів. Позичальник зобов`язався повернути Кредит Кредитодавцю 26 жовтня 2023 року. Відповідно до п.1.7 орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладання Договору становить 5936,38%, орієнтовна загальна вартість Кредиту на дату укладання Договору складає 19250,00 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2021 року у справі №761/35556/14 зроблено висновок, що «невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення. Виходячи зі змісту статті 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні. Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Щодо реальних договорів, для укладення яких, крім згоди сторін, вимагається передання майна або вчинення іншої дії, частина друга статті 640 ЦК України передбачає правило, за яким договір вважається укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним». Отже,\~вказаний договір\~про надання\~грошових коштів\~у позику\~№ 00-8572243,\~укладений електронним\~підписом з\~одноразовим ідентифікатором F8754. На підтвердження встановлення особи боржника, надано довідку про ідентифікацію [PERSON] через її номер мобільного телефону з відправкою їй одноразового ідентифікатора F8754 (а.с. 25). Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 28.06.2023 року ТОВ «Качай гроші» ініціювало переказ коштів, згідно вищевказаного договору, безготівковим зарахуванням через компанію ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» на платіжну картку № [NUMBER] , що в свою чергу свідчить про те, що відповідач прийняв пропозицію кредитодавця ТОВ «Качай гроші». Отже, ТОВ «Качай гроші» виконало умови кредитного договору. На підтвердження перерахування відповідачу [PERSON] кредитних коштів у розмірі 5\~000 грн., позивачем надано інформаційну довідку вих. № 92/01 від 15.01.2024 р. (а.с. 43-44). Оскільки, [PERSON] у своїх запереченнях щодо рішення суду зазначила, що вона дійсно отримала від фінансової установи грошові кошти у розмірі 5\~000 грн., суд вважає підтвердженим факт отримання [PERSON] кредитних коштів у розмірі 5\~000 грн. Також, суд не погоджується з доводами відповідача про те, що на умовах та правилах надання споживчого кредиту немає підпису позичальника, тому фактично кредитор міг надати умови в будь-який редакції та стверджувати, що зазначені умови погодження з відповідачем. Наявність паспортів споживчих кредитів не може свідчити про дотримання належної форми договору. Так, оскільки, договір був укладений в електронній формі, то усі документи, які складають кредитний договір підписані [PERSON] саме в електронній формі. Щодо заяви [PERSON] про, те що вона не отримувала від позивача вимогу про повернення заборгованості за 30 календарних днів до запланованої дати повернення боргу, що є обов`язковою умовою для дострокового погашення заборгованості. Згідно умов п. 1.3 Договору, строк дії кредитної лінії становить 120 днів, тобто боржник зобов`язалась повернути кошти до 28.10.2023 року або достроково. Таким чином, звернувшись до суду 21.06.2024 року, позивач не просить достроково погасити заборгованість, а отже незобов`язаний повідомляти боржника про необхідність погашення боргу за 30 календарних днів до запланованої дати повернення боргу, як про це зазначає відповідач. Щодо документів, якими підтверджено перерахування коштів. Згідно ст. 50 Закону України «Про платіжні послуги», небанківські надавачі платіжних послуг забезпечують виконання платіжних операцій користувачів через розрахункові рахунки, відкриті в банках або в розрахунковому банку платіжної системи, учасниками якої вони є. Розрахунки між небанківськими надавачами платіжних послуг для забезпечення виконання платіжних операцій користувачів (крім платіжних операцій у межах одного надавача платіжних послуг) здійснюються шляхом проведення суми платіжної операції між розрахунковими рахунками небанківських надавачів платіжних послуг, що відкриті в банках (розрахунковому банку платіжної системи). Банки забезпечують виконання платіжних операцій своїх клієнтів, у тому числі операцій небанківських надавачів платіжних послуг, шляхом виконання міжбанківських платіжних операцій або платіжних операцій, що виконуються в межах одного банку. Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19. Надана на підтвердження перерахування відповідачу [PERSON] кредитних коштів у розмірі 5 000 грн. інформаційна довідка вих. № 92/01 від 15.01.2024 р. містить інформацію про номер транзакції, дату та час перерахування коштів, розмір суми (5\~000 грн), банк-емітента (privat bank), картку клієнта (замаскована) та код авторизації. (а.с. 43-44). Стороною відповідача наданий позивачем розрахунок не спростовано, не надано власного розрахунку. Крім того, відповідач визнання факт отримання 5\~000 грн. За вказаних обставин, суд вважає доведеним та обґрунтованим наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором. Щодо переходу права вимоги від первісного кредитора до ТОВ ФК «ЕЙС». 18.12.2023 року ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «ФК «Ейс» було укладено Договір факторингу №1-18122023, відповідно до умов якого ТОВ «Качай гроші» передає (відступає) ТОВ «ФК «Ейс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Ейс» приймає належні ТОВ «Качай гроші» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а.с.62). Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу №1-18122023 від 18.12.2023 року, до позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 20250,00 грн. У частині першої статті 512 ЦК України зазначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі статтею 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли унаслідок укладення договору, підлягають виконанню. В матеріалах справи наявні належно завірені копії договору факторингу укладеного між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «ФК «Ейс» № 1-18122023 від 18.12.2023 року, та додатки до нього у формі, що визначенні договором, а саме форма реєстру боржників, форма електронного реєстру боржників, зразок (форма) повідомлення про відступлення право вимоги фактору, зразок (форма) акту прийому-передачі боржників до цього договору, зразок (форма) реєстру прийнятих платежів, зразок (форма) довідки про ідентифікацію боржника. Згідно з умовами договору клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами згідно з Реєстром Боржників. Розділом І укладеного договору факторингу визначено наступні терміни: «Реєстр Боржників» - це інформація, що стосується Боржників, оформлена за формою, встановленою Договором. «Дата відступлення прав вимоги» - це робочий день, в який сторони склали і підписали Акт прийому-передачі реєстру боржників; «Акт прийому-передачі реєстру боржників» - письмовий документ, який складається спільно клієнтом та фактором, у зв`язку з переходом прав вимоги від клієнта до фактора на умовах Договору факторингу. Пунктом 2.3 договору визначено, що відступлення права грошової вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за укладеними кредитними договорами, та їх перехід від клієнта до фактора відбуваються у дату відступлення прав вимоги. Тобто перехід прав вимоги відбувається з моменту підписання акту прийому-передачі реєстру боржників. Крім того як вбачається із заперечення відповідача, нею не оспорюється факт переходу прав вимоги від первісного кредитора до дійсного - ТОВ «ФК «Ейс». Отже, вищевказане свідчить про належне укладення ТОВ «Качай Гроші» та ТОВ «ФК «Ейс» договору факторингу та перехід прав вимоги за кредитним договором №00-8572243 від 28.06.2023р. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Враховуючи той факт, що [PERSON] визнала факт отримання кредиту у розмірі 5\~000 грн., а також встановлення обставин підписання договору між ТОВ «Качай гроші» та [PERSON] в електронному вигляді, не спростування відповідачкою факту ознайомлення з умовами договору у будь-якій іншій редакції, аніж надано позивачем, суд вважає, що [PERSON] була обізнана з умовами надання їй кредитної послуги. Зокрема, щодо розміру процентної ставки, визначеної умовами розділу № 1 предмет договору, істотні умови Договору, а також паспорту споживача кредиту, де зазначена реальна процентна ставка, а також орієнтовна загальна вартість кредиту, яка за умов користування кредитом у строки, передбачені Договором, склала 19\~250, 00 грн. За вказаних обставин, суд вважає доведеним та обґрунтованим наявність у відповідача заборгованості в розмірі 20 250 грн. та позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо застосування строків позовної давності, про яку просить відповідач [PERSON] . Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду, з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19 (провадження № 12-50гс20) вказано, що «суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно умов п. 1.3 Договору, строк дії кредитної лінії становить 120 днів, тобто боржник зобов`язалась повернути кошти до 28.10.2023 року або достроково. Відповідно п. 1.15 Договору, продовження строку кредитування не перебачено. Таким чином, у разі не погашення кредиту у строк до 28.10.2023 року, позовну давність слід відраховувати з дати коли позивач міг та повинен був дізнатись про порушення свого права на повернення кредиту, а саме наступним днем, тобто з 29.10.2023 року (ст. 253 ЦК України). Або з моменту останнього платежу по кредиту, який здійснить боржник, що узгоджується з правовим висновком викладеним в постанові Верховного суду від 15 січня 2021 року у справі № 494/366/19. Доказів повернення кредитних коштів [PERSON] поза строком кредитної лінії (120 днів з моменту укладання Договору) суду не надано, отже строк позовної давності слід відраховувати з 29.10.2023 року. Звернувшись до суду в системі «Електронний суд» 21.06.2024 року, позивачем не порушено ані загальну позовну давність тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), ані спеціальну позовну давність строком один рік (ст. 258 ЦК України). Щодо стягнутих з [PERSON] витрат на правничу допомогу у розмірі 5\~000 грн. Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. На підставі ч. ч. 1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Як перевірено судом, згідно наданих стороною позивача договору про надання правової допомоги №16/0524-01 від 16.05.2024 року, протоколу погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги №16/0524-01 від 16.05.2024 року, акту прийому-передачі наданих послуг, який акт є невід`ємною частиною до Договору про надання правничої допомоги №№16/0524-01 від 16.05.2024 року, витрати на правничу допомогу склали 5000 грн., а саме складання позовної заяви 4\~000 грн., вивчення матеріалів справи 500 грн., надання усної консультації 500 грн. (а.с.49, 54-55,57) З урахуванням наданих доказів на підтвердження наданих юридичних послуг, складності справи, витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн. є співмірними та підлягають стягненню в повному об`ємі. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь позивача понесені ним судові витрати - судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. (платіжна інструкція № 2734 від 04.06.2024 р. а.с. 16) Вимоги відповідача [PERSON] щодо стягнення на її користь з позивача витрат на юридичну допомогу у розмірі 15\~000 грн., відповідно вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, не підлягають задоволенню. Щодо пунктів 5,6 прохальної частини заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення Біляївського районного суду Одеської області, від 07.10.2024 р., яка надійшла до канцелярії суду 02.05.2025 р., в яких заявник просить зобов`язати Позивача розглянути її заяву про реструктуризацію боргу, зобов`язати Приватного виконавця Шуляченко М.Б. повернути кошти, які були стягненні з рахунку, який призначений для соціальних виплат у розмірі 22810, 48 грн., то суд не розглядає вказані вимоги, оскільки [PERSON] не зверталась з відповідним позовом до суду з виконанням усіх вимог ЦПК України. З урахуванням задоволення вимог позивача в повному обсязі, питання повернення коштів, стягнутих за виконавчим листом, судом не вирішується. На підставі викладеного,

Outcome: approved