Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Пуленко А.Г. звернулась до суду з позовом до ТОВ «Галіон» в якому простиь стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 341626,57 грн., заборгованість за частину невикористаних відпусток у сумі 354626,57 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] працювала у ТОВ «Галіон» на посаді бухгалтера та була звільнена 31.10.2024 у зв`язку із виходом на пенсію за ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Згідно наказу від 24.10.2024, Позивач була звільнена із займаної посади, в наказі зазначено про те, що [PERSON] має невикористані дні відпусток та компенсацію за невикористані дні відпустки. Відповідачем складена довідка про те, що позивач мала отримати заробітну плату у розмірі 534823,48 грн. та про те, що підприємство має заборгованість із виплат заробітної плати за останні 5 місяців. У березні позивачка отримала від відповідача частину боргу у розмірі 13000,00 грн. Таким чином, остаточний борг по заробітній платі складає 341626,57 грн. Згідно розрахункового листа, за період з 01.06.2024 по 31.10.2024, Позивач за невикористані відпустки, премії, індексації, окладу має отримати 354626,57 грн. Всього заборгованість Відповідача перед Позивачем складає 696253,14 грн. Відповідач після звільнення позивача не здійснив остаточного розрахунку з Позивачем, а тому остання була змушена звернутись до суду за захистом своїх прав, оскільки у Відповідача утворилась заборгованість по заробітній платі та не використаній відпустці. Представник позивача - адвокат Пуленко А.Г. надала суду заяву в якій просила справу розглянути за відсутності позивача та її представника. Згідно відповіді з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних сіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Галіон» знаходться за адресою: 68000, Одеська область, м.Іллічівськ (нині м.Чорноморськ) вул.Леніна, 33 (а.с.29-30). На підставі ст. 190 ЦПК України копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви з копіями доданих до неї документів надсилалася відповідачу в порядку, встановленому статтею 272 ЦПК України рекомендованим листом з повідомленням про вручення за зареєстрованим місцем знаходження відповідача. Однак, поштове відправлення повернулося до суду не врученим з відміткою відділення поштового зв`язку на конверті «адресат відсутній за вказаною адресою». Дата на штампі відділення поштового зв`язку зазначена «20.05.2025». Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. В силу наведених вимог п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, якими суд керується на підставі ч. 1 ст. 190 ЦПК України, днем вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви та копіями доданих до неї документів є 20.05.2025. Такі обставини свідчать про те, що відповідач належним чином був повідомлений про розгляд даної справи. Будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідач до суду не з`явився, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву та доказів в обґрунтування своїх заперечень не скористався, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд дослідивши та перевіривши докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачка [PERSON] працювала у ТОВ «Галіон» на посаді бухгалтера, що пітверджується відповідними записами в трудовій книжці позивача (а.с.17-23). Наказом генерального директора ТОВ «Галіон» Зааль Т.В. №31-К/ТР від 24.10.2024 [PERSON] старшого бухгалтера звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, ч.1 ст.38 КЗпП України 31 жовтня 2024 року (а.с.11). Також у вказаному наказі зазначено, що бухгалтерії виплатити компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки за роботу з компютером. Згідно довідки ТОВ «Галіон» №58 від 20.11.2024 (а.с.9), в період з 01.01.2024 по 31.10.2024 Позивач мала отримати заробітну плату у розмірі 534823,48 грн. В зазначеній довідці також вказано, що підприємство має заборгованість із виплати заробітної плати за останні 5 місяців. Таким чином, борг Відповідача перед Позивачем складається із сум заробітної плати за червень-жовтень 2024 року у розмірі 354626,57 грн. \~ \~ \~ \~Згідно розрахункового листа за 01.06.2024 по 31.10.2024, за невикористані відпустки, премії, індексації, окладу до сплати позивачу належить 354626,57 грн. (а.с.10). В позовній заяві представник позивача вкзує, що у березні 2025 року, [PERSON] отримала від ТОВ «Галіон» частину погашення боргу по заробітній платі в розмірі 13000 грн. \~ \~ \~ \~Таким чином, остаточний борг ТОВ «Галіон» перед [PERSON] по заробітній платі складає 341626,57 грн., а загальний борг становить 696253,14 грн. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. \~ \~ \~ \~Згідно статті 2 КЗпП України, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Згідно частини першої статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Згідно з частиною 1 статті 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною 5 статті 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться вдень звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Згідно з правовим висновком, який викладено у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі №6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 341626,57 грн. обґрунтовані і підлягають задоволенню. Окрім того, на час звільнення позивач мала невикористані дні відпустки, тобто мала право на грошову компенсацію за невикористані дні відпустки щорічної та додаткової. Громадянам, які перебувають у трудових відносинах із підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткова) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати (ст. 74 КЗпП України). Аналогічна норма міститься і у ст. 2 Закону України «Про відпустки». Відповідно до положень частини першої ст. 75 КЗпП України, ст. 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вести облік відпусток, що надаються працівникам (ч.20 ст.10 Закону України «Про відпустки»). Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується, зокрема, грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно із частинами 3, 4 статті 12, частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування та докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи, що позивачам надані суду докази, що ТОВ «Галіон» не здійснив з нею у день звільнення та після нього повного розрахунку із заробітної плти та невикористаних відпусток, то суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та пдлягають задовленню в повному обсязі. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п.1 ч.2 ст.4 Закону Укркїни «Про судовий збір» - за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною сосбою справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Загальна сума позовних вимог складає 696253,14 грн. Згідно п.1\~ч.1\~ст.5\~Закону Укркїни\~«Про судовий\~збір»,\~від сплати\~судового збору\~під час\~розгляду справи\~в усіх\~судових інстанціях\~звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Враховуючи, що позивач звільнена від спати судовго збору, то судовий збір в розмірі 6962,53 грн. (1 відсоток ціни позову) підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved