Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

В жовтні 2024 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого округу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного знищення майна. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона є членом Автокооперативу «Іскра», який був створений у 1980-х роках як кооперативна стоянка «Іскра» на підставі рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів № 1357 від 15.08.1983 року та рішення виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів № 511 від 11.04.1983 року та власником гаражного боксу № [NUMBER] загальною площею 19,4 кв.м. Розпорядженням Шевченківської районної державної адміністрації в м.Києві № 675 від 23.06.1997 року зареєстровано Статут кооперативної стоянки «Іскра» та надано автостоянці «Іскра» земельну ділянку згідно технічного звіту в орендне користування. Відповідно до п. 1.2 Статуту Автокооперативу «Іскра», затвердженого розпорядженням Подільської районної у м.Києві державної адміністрації № 322 від 28.12.2001 року Автокооператив «Іскра» є правонаступником автостоянки «Іскра». Відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів № 0570202/2-14997 від 10.11.2023 року земельна ділянка площею 1,0090 га на [ADDRESS] обліковується за Автокооперативом «Іскра». Автокооператив «Іскра» користувався відведеною йому земельною ділянкою упродовж 40 років та сплачував, відповідно, плату за землю на підставі довідок про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки. Станом на 2020 рік Автокооператив «Іскра» налічував 340 гаражних боксів. 23.01.2024 року на території кооперативу були знайдені приписи від 23.01.2024 року, складені інспекторами КП «Київблагоустрій», якими встановлено порушення п. 20.1.1, 3.2.11 Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради № 1051/1051 від 25.12.2008 року, згідно яких запропоновано усунути порушення шляхом надання дозвільної документації на розміщення гаражів. 14.02.2024 року Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було прийнято рішення, яким надано доручення № 064-1346 від 14.02.2024 року КП «Київблагоустрій" вжити заходи шляхом демонтажу самовільно встановлених тимчасових споруд малих архітектурних форм «гараж», проспект Правди. На даний час рішення оскаржується в Київському окружному адміністративному суді у справі № 320/18676/24. 25.03.2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леонтьєвою Г.О. було зареєстровано право власності позивача на гараж, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 371190949 від 25.03.2024 року. Підставою для державної реєстрації права власності вказано довідку про членство особи в кооперативі та внесення пайового внеску в повному обсязі від 07.03.2024 року. Наказом Міністерства юстиції України від 30.05.2024 року анульовано рішення державних реєстраторів про реєстрацію прав власності на гаражні бокси. Протягом березня-серпня 2024 року працівниками Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) всі гаражі в Автокооперативі «Іскра» були знесені. 02.09.2024 року Автокооператив «Іскра» звернувся до Київської міської ради із зверненням про надання компенсації за знесені гаражі членам Кооперативу. Листом від 03.10.2024 року відповідачем було повідомлено, що Департамент діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, а підставою для відшкодування збитків є рішення суду. У результаті незаконних дій по фізичному знищенню та руйнуванню приватного гаража внаслідок незаконних дій працівників КП «Київблагоустрій», позивачці як власниці гаражного боксу № [NUMBER] розташованого за адресою: [ADDRESS] , було завдано матеріальних збитків на суму 106 000 грн., що підтверджується звітом про оцінку майна ТОВ «Бюро оцінки Старлайн» від 15.03.2024 року. У зв`язку з вищевикладеним позивач просив стягнути з Комунального підприємства «Київблагоустрій» Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 106 000 грн., по 53 000 грн. з кожного відповідача та сплачений судовий збір. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04.03.2025 року було відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 03.04.2025 року до суду від представника відповідача Комунального підприємства «Київблагоустрій» Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) надійшов відзив, у якому він проти позову заперечує та просить повністю відмовити у його задоволенні. Вказує, що відповідно до положень п.20.2.11 Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25 грудня 2008 року, у разі виявлення силами Головного управління контролю за благоустроєм м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) самовільно встановлених елементів благоустрою, його власнику вноситься припис з вимогою усунення порушень шляхом проведення демонтажу у триденний термін. Такі приписи було внесено 23.01.2024 року. Вказані приписи було виявлено на території кооперативу 23.01.2024 року. Однак позивачем не було вжито заходів щодо демонтажу вказаних тимчасових споруд. В силу приписів п. 13.3.2. Правил благоустрою м. Києва, у разі якщо власники (користувачі або особи, які здійснили розміщення (встановлення) малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі не здійснили демонтаж в строки, зазначені в приписі, Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), районні в місті Києві державні адміністрації вживають заходів щодо демонтажу самовільно розміщеної (встановленої) малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі, а Департамент промисловості та розвитку підприємництва - щодо демонтажу об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі на підставі рішень, зазначених у підпункті 13.3.3 пункту 13.3 цих Правил, за кошти міського бюджету або з інших джерел, не заборонених законодавством, з наступним відшкодуванням усіх витрат згідно з абзацом 3 цього підпункту. 14.02.2024 року Департаментом територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було прийнято рішення, яким надано доручення № 064-1346 від 14.02.2024 року КП «Київблагоустрій" вжити заходи шляхом демонтажу самовільно встановлених тимчасових споруд малих архітектурних форм «гараж», проспект Правди, вказане рішення недійсним у судовому порядку не визнано, а відтак відповідач діяв відповідно до повноважень у спосіб, визначений законом. Крім того, рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на гараж скасовано висновком Центральної колегії Міністерства юстиції України від 23.05.2024 року на наказом Міністерства юстиції України від 30.05.2024 року № 1629/5. Таким чином відсутні всі необхідні умови неправомірності поведінки, наявності шкоди, причинного зв`язку, вини) та як наслідок правових підстав для застосування ст. 1166 ЦК України щодо КП «Київблагоустрій». 09.04.2025 року представником позивача подано до суду відповідь відзив в якому зазначив, що аргументи відповідача, викладені у відзиві спростовуються тим, що знесений гараж не є тимчасовою спорудою, а є капітальною спорудою, тобто має статус нерухомого майна, оскільки у нього був наявний фундамент Крім цього посилався на те, що припис № 24101 йому не вручався, фотофіксація припису на об`єкті відповідачем не здійснювалася. На підставі розпорядження керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва від 26.02.2025 №01-08-294 було проведено повторний автоматизований розподіл даної судової справи, у зв`язку із відставкою судді [PERSON] як судді Шевченківського районного суду м. Києва, та визначено суддю - Савчук Ю.Н. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27.08.2025 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду У судове засідання належним чином повідомлений представник позивача не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі. Представники відповідача у в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Як встановлено в судовому засіданні, 25.03.2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леонтьєвою Г.О. було зареєстровано право власності позивача на гараж, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 371190949 від 25.03.2024 року. Підставою для державної реєстрації права власності вказано довідку про членство особи в кооперативі та внесення пайового внеску в повному обсязі від 07.03.2024 року. Рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на гараж від 25.03.2024 року скасовано висновком Центральної колегії Міністерства юстиції України від 23.05.2024 року на наказом Міністерства юстиції України від 30.05.2024 року № 1629/5. Приписами № 240001-№240339 від 23.01.2024 року КП «Київблагоустрій" запропоновано позивачу та іншим власникам гаражних боксів усунути порушення шляхом надання дозвільної документації на розміщення гаражів, а у разі відсутності такої документації - демонтувати тимчасові споруди власними силами в термін 3 робочі дні та відновити благоустрій. Зі змісту приписів вбачається, що приписи наклеєно, зроблено фото. Факт наклеєння фото на приміщенні гаражу підтверджується листом Департаменту територіального контролю міста Києва від 21.02.2024 року № 064-1696, який містить вказані фото. 14.02.2024 року Департаментом територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було прийнято рішення, яким надано доручення № 064-1346 від 14.02.2024 року КП «Київблагоустрій" вжити заходи шляхом демонтажу самовільно встановлених тимчасових споруд малих архітектурних форм «гараж», проспект Правди. На даний час рішення оскаржується в Київському окружному адміністративному суді у справі № 320/18676/24. 10.02.2024, 18.02.2024, 19.02.2024, 20.02.2024, 06.03.2024, 18.03.2024, 19.03.2024, 22.04.2024, 25.03.2024, 26.03.2024, 01.04.2024, 02.04.2024 членами комісії в складі представників Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) складено акти про проведення демонтажу розміщених за адресою: [ADDRESS] гаражів згідно приписів № 240001-№240339 від 23.01.2024 року. 12.04.2024 року позивачем подано Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу КМР (КМДА) скаргу № 064/К-933 про скасування доручення на демонтаж гаражів (гаражних боксів) в автокооперативі «Іскра» за адресою: м.Київ, проспект Правди, буд.85А. У відповідь на вказану скаргу Департамент територіального контролю міста Києва виконавчого органу КМР (КМДА) листом від 03.10.2024 року №064-13880 повідомив позивачку, що Департамент діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а відтак відсутній склад цивільно-правового правопорушення, зокрема, такий його обов`язковий елемент, як протиправність дій, яке є підставою для настання цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди. Судом встановлено, що позивач є членом Автокооперативу «Іскра», який був створений у 1980-х роках як кооперативна стоянка «Іскра» на підставі рішення виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів № 1357 від 15.08.1983 року. Пунктами 1,2, 3 Рішення виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів № 511 від 11.04.1983 року «Про організацію відкритої автостоянки для індивідуальних транспортних засобів» було встановлено створити на земельній ділянці вздовж садів радгоспу «Пуща-Водиця» та пр.Правди від пр. М.Гречко до підприємства «Спецкомунтранс» відкриту кооперативну автостоянку «Іскра» та дозволити встановити на території автостоянки 4 збірно-розбірних металевих гаражів-боксів без права обладнання оглядових ям, льохів, тощо для створення ремонтно-профілактичного пункту. У разі потреби капітального будівництва земельна ділянка має бути звільнена у місячний строк без компенсації затрат на благоустрій. Згідно з листом виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів № Сл-787 від 29.05.1986 року 15.03.1983 року виконкомом міськради було прийнято рішення про проведення пошуково-розвідувальних робіт. Проект на будівництво автостоянки виготовлено Інститутом НІІавіапроект і погоджений з відповідними службами міста. Оскільки період проектування і погодження проекту затягнувся, строк дії архітектурно-планувального завдання закінчився, у продовженні якого спілці «Автолюбитель» було відмовлено, оскільки за цей час автостоянку було побудовано. На даний час на автостоянці розміщено 320 автомобілів, власниками більшості з яких є інваліди та учасники ВОВ. У зв`язку з цим виконком міськради народних депутатів просив у Начальника головного АПУ Київського міськвиконкому затвердити дану автостоянку «Іскра». Пунктами 1,3 Розпорядження Шевченківської районної державної адміністрації в м.Києві № 675 від 23.06.1997 року «Про реєстрацію Статуту кооперативної автостоянки «Іскра» зареєстровано Статут, надано Свідоцтво про державну реєстрацію кооперативної автостоянки «Іскра» та надано автостоянці «Іскра» земельну ділянку в орендне користування згідно технічного звіту. Відповідно до п. 1.2 Статуту Автокооперативу «Іскра», затвердженого розпорядженням Подільської районної у м.Києві державної адміністрації № 322 від 28.12.2001 року Автокооператив «Іскра» є правонаступником автостоянки «Іскра». Як вбачається із листа Департаменту земельних ресурсів № 0570202/2-14997 від 10.11.2023 року, земельна ділянка площею 1,0090 га на [ADDRESS] обліковується за Автокооперативом «Іскра». Автокооператив «Іскра» користувався відведеною йому земельною ділянкою упродовж 40 років та сплачував, відповідно, плату за землю на підставі довідок про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки, що підтверджується платіжними інструкціями № 9 від 19.01.2022 року, № 22 від 20.04.2022 року, № 51 від 01.08.2022 року, № 51 від 18.10.2022, № 71 від 18.04.2023 року, № 85 від 19.06.2023 року, № 147 від 19.01.2024 року. В силу приписів ст.124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу. Розпорядженням Шевченківської районної державної адміністрації в м.Києві № 675 від 23.06.1997 року надано автостоянці «Іскра» земельну ділянку в орендне користування згідно технічного звіту. Відповідно до пункту частини першої статті г) ч.1 ст.95 Земельного кодексу України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. За змістом ст.25 Закону України «Про оренду землі» орендар земельної ділянки має право: за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження. Однак згідно ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. В силу приписів п.2 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державній реєстрації підлягають: речові права на нерухоме майно, похідні від права власності: право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки. Доказів того, що право оренди автокооперативом «Іскра» зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень не подано, а відтак право оренди у автокооперативу «Іскра» відповідно до приписів чинного на даний час законодавства, не виникло. Проте на момент передачі в користування автостоянці «Іскра» земельної ділянки діяв Земельний Кодекс від 18 грудня 1990 року N 561-XII, а відтак суд керується нормами законодавства, що діяло на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до статті 22 Земельного кодексу право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Статтею 24 Земельного кодексу було передбачено, що право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором. Форма договору і порядок його реєстрації встановлюються Кабінетом Міністрів України. Позивачем до позовної заяви не додано документів щодо встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право, в даному випадку- Договору оренди. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що право оренди на земельну ділянку ані в Автокооперативу «Іскра», ні в позивача відповідно до вимог закону не виникло. Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності справляється відповідно до вимог ст. 288 Податкового кодексу України. Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є Договір такої земельної ділянки, а платником орендної плати є орендар земельної ділянки (п.п. 288.1, 288.2 ст. 288 Кодексу). Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (п. 288.4 ст. 288 Кодексу).Об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом (ст. 17 Закону № 161). Доказів сплати орендодавцем автокооперативом «Іскра» орендної плати не подано. Як вбачається із матеріалів справи, довідками № Ю-38375/2013 від 23.05.2013 року та № Ю-34076/2018 від 28.05.2018 року автокооперативу «Іскра» було встановлено розмір нормативно-грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером 91:400:007. Автокооперативом «Іскра» відповідно до вказаних довідок сплачувалася плата за землю, що підтверджується платіжними інструкціями № 9 від 19.01.2022 року, № 22 від 20.04.2022 року, № 51 від 01.08.2022 року, № 51 від 18.10.2022, № 71 від 18.04.2023 року, № 85 від 19.06.2023 року, № 147 від 19.01.2024 року. Як вбачається із вказаних платіжних інструкцій, в призначенні платежу зазначено «податок на землю». За змістом ст.270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування платою за землю є: об`єкти оподаткування земельним податком: земельні ділянки, які перебувають у власності; земельні частки (паї), які перебувають у власності; земельні ділянки державної та комунальної власності, які перебувають у володінні на праві постійного користування; об`єкти оподаткування орендною платою - земельні ділянки державної та комунальної власності, надані в користування на умовах оренди. В силу приписів ст.271 ПК України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельної ділянки, нормативну грошову оцінку якої не проведено. Відповідно до ст.284 ПКУ України Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується на відповідній території. Згідно з ст.286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є: а) дані державного земельного кадастру ; б) дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; дані державних актів, якими посвідчено право власності або право постійного користування земельною ділянкою (державні акти на землю); дані сертифікатів на право на земельні частки (паї); рішення органу місцевого самоврядування про виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв); дані інших правовстановлюючих документів, якими посвідчується право власності або право користування земельною ділянкою, право на земельні частки (паї); е) дані Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначеного у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Отже, автокооперативом «Іскра» податок на землю сплачувався, оскільки фактичне користування землею, незалежно від наявності укладеного договору оренди, є підставою для сплати плати за землю. Відсутність договору не звільняє від обов`язку сплачувати земельний податок або орендну плату за землекористування. Проте сплата земельного податку за фактичне користування земельною ділянкою відповідно до вимог чинного законодавства не є підставою для виникнення права оренди, а лише підтверджує виконання обов`язку щодо сплати плати за землю у вигляді земельного податку. Рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів № 511 від 11.04.1983 року «Про організацію відкритої автостоянки для індивідуальних транспортних засобів» було дозволено встановити на території автостоянки 4 збірно-розбірних металевих гаражів-боксів без права обладнання оглядових ям, льохів, тощо для створення ремонтно-профілактичного пункту. Гараж позивача має порядковий номер 100, що дає підстави дійти висновку про те, що дозвіл на його розміщення на земельній ділянці був відсутній. Отже, на спорудження на земельній ділянці будівель та споруд необхідним був дозвіл орендодавця, доказів отримання якого не подано, а відтак гараж мав статус самовільно встановленого. Демонтоване майно позивача мало статус тимчасових споруд «гараж». Той факт, що вказане майно не мало статусу нерухомого, підтверджується викладеним в п.15. висновку Центральної колегії Міністерства юстиції України від 23.05.2024 року. Твердження позивача щодо того, що знесений гараж мав статус нерухомого майна не береться судом до уваги з врахуванням наступного. Ст.181 Цивільного кодексу України передбачено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. За змістом ч.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі. Відповідно до Національного класифікатора будівель і споруд НК 018:2023 , затвердженого Наказом Міністерства економіки України 16 травня 2023 року № 3 Споруди - структури, пов`язані із землею, які створені з будівельних матеріалів і комплектуючих та/або для яких виконуються будівельні роботи. У цьому відношенні підготовка ґрунту, посадка або посів тощо для сільськогосподарських цілей не вважаються спорудами. Будівлі - це криті споруди, які можуть використовуватися окремо, побудовані для постійних цілей, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів. Житлові будівлі (будинки) - це споруди, не менше половини загальної площі яких використовується для житлових потреб. Якщо для житлових цілей використовується менше половини загальної корисної площі, то будівля належить до нежитлових відповідно до цільового призначення. Нежитлові будівлі - це споруди, які переважно використовуються або призначені для нежитлових цілей. Якщо не менше половини загальної корисної площі використовується для житлових потреб, будинок належить до житлових. Відповідно до пп. 14.1.129 ПКУ, об`єкти житлової нерухомості - будівлі, зареєстровані згідно із законодавством як об`єкти житлової нерухомості, дачні та садові будинки. Об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, ix складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості (пп. 14.1.1291 ПКУ). До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться: будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; будівлі промислові та склади; будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; інші будівлі. Відповідно до п. 3.25-3.29 ДБН В.2.1-10-2018, Назва ДБН В.2.1-10-2018 "Основи і фундаменти будівель та споруд. Основні положення",фундамент- підземна частина споруди, яка сприймає навантаження від несучих конструкцій і передає їх на основу, складену природними ґрунтами (природну) чи штучними ґрунтами (штучну); фундамент великорозмірний- фундамент шириною (діаметром) більше ніж 10 м; фундамент глибокого закладання- фундамент, який прорізає шари низької міцності чи сильно стисливі і спирається на ґрунти основи, які забезпечують вимоги до несучої здатності і деформативності фундаменту і споруди в цілому; фундамент заглиблений- фундамент споруди з більше ніж одним підземним поверхом і навантаження від якого передаються на основу через підошву і бічну поверхню; фундамент неглибокого закладання- фундамент споруди заглиблений не більш ніж на один поверх, навантаження від якого передається на основу через підошву. Як вбачається із Звіту про проведення технічного огляду приміщень від 14.03.2023 року, підготовленого оцінювачем ТОВ «Бюро оцінки Старлайн» [PERSON] , загальна площа об`єкту 19,4 кв.м., тип стін-метал, тип фундаменту- бетон, тип перекриття-дерево, підлога- цементна стяжка. Однак Наказом Фонду Державного майна України від 24.04.2024 року № 824 оцінювача [PERSON] було позбавлено свідоцтва оцінювача МФ № 90 від 10.12.2022 року, а рішенням ФДМУ № 842 від 25.04.2024 року анульовано сертифікат суб`єкта оціночної діяльності. Відповідно до статті 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.3. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України "Про благоустрій населених пунктів". Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування. Відповідно до ч.2 ст.21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», мала архітектурна форма - це елемент декоративного чи іншого оснащення об`єкта благоустрою. До малих архітектурних форм належать: альтанки, павільйони, навіси; паркові арки (аркади) і колони (колонади); вуличні вази, вазони і амфори; декоративна та ігрова скульптура; вуличні меблі (лавки, лави, столи);сходи, балюстради; паркові містки; огорожі, ворота, ґрати; інформаційні стенди, дошки, вивіски; інші елементи благоустрою, визначені законодавством. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, норм і правил. Водночас, згідно з пунктом 2.1 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10.04.2006 № 105, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 27.07.2006 за № 880/12754, до малих архітектурних форм у зеленому господарстві віднесено штучні архітектурно-об`ємні елементи садово-паркової композиції: альтанки, бесідки, ротонди, перголи, трельяжі, арки, кіоски, павільйони, палатки, знаки, які об`єднані загальним художнім задумом, що виконують утилітарні та декоративні функції, садово-паркові меблі, обладнання ігрових та господарських майданчиків, декоративні вази, паркові скульптури, урни, питні фонтанчики тощо. Не підлягають державній реєстрації речові права тимчасові споруди, що розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є можливим без їх знецінення та зміни призначення. Відповідно до Методичних рекомендацій стосовно об`єктів нерухомого майна, права на які підлягають державній реєстрації, схвалених Колегією Державної реєстраційної служби України 11.12.2012,протокол № 3, слід зазначити, що низка інших нормативно-правових актів також містять визначення "нерухоме майно" та встановлюють його правовий статус. Однак, наведене у Кодексі визначення є узагальненим та характеризує нерухоме майно за трьома основними ознаками, які повинні бути притаманні тому чи іншому об`єкту при визначенні його належності до нерухомого майна, а саме: розташування на земельній ділянці; переміщення неможливе без його знецінення; переміщення неможливе без зміни його призначення. При цьому слід звернути увагу на те, що норми Кодексу не встановлюють як обов`язкову ознаку нерухомого майна наявність фундаменту. Оскільки за своєю природою фундаменти є досить різноманітними і більшість з них можна без труднощів переміщувати у просторі. У зв`язку з цим, не завжди можна погодитися з твердженням, що наявність фундаменту є одним з основних критеріїв для визнання майна нерухомим. Пунктами 2.6, 2.7 Методичних рекомендацій передбачено, що при визначені будівель, в яких розташовані приміщення, призначені для перебування людини, розміщення рухомого майна, збереження матеріальних цінностей, здійснення виробництва тощо, та право власності на які підлягають державній реєстрації слід зазначити, що Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженим і введеним в дію наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, передбачено, що будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів. До будівель відносяться: житлові будинки, гуртожитки, готелі, ресторани, торговельні будівлі, промислові будівлі, вокзали, будівлі для публічних виступів, для медичних закладів та закладів освіти та т.ін. Таким чином будівлі є різновидом споруд. Як вже зазначалося до об`єктів нерухомого майна, права на які підлягають державній реєстрації, належать споруди (інженерні, гідротехнічні тощо) - земельні поліпшення, що не належать до будівель та приміщень, призначені для виконання спеціальних технічних функцій. Подібне визначення містить також Національний стандарт № 2 "Оцінка нерухомого майна", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 № 1442. Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 0оо18-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, під спорудами розуміється будівельні системи, пов`язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт. Враховуючи зазначене, тимчасова споруда у вигляді металевого гаража (без фундаменту) не вважається нерухомим майном (нерухомістю), оскільки не є капітальною будівлею та не підлягає державній реєстрації. Однак 25.03.2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леонтьєвою Г.О. було зареєстровано право власності позивача на гараж, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 371190949 від 25.03.2024 року. Підставою для державної реєстрації права власності вказано довідку про членство особи в кооперативі та внесення пайового внеску в повному обсязі від 07.03.2024 року. Рішенням державного реєстратора про реєстрацію права власності на гараж від 25.03.2024 року скасовано висновком Центральної колегії Міністерства юстиції України від 23.05.2024 року на наказом Міністерства юстиції України від 30.05.2024 року № 1629/5. Підставою для скасування державної реєстрації відповідно до п. 21 Рішення було те, що оскаржувані рішення прийнято без надання документів про присвоєння адреси та документів, що посвідчують речові права на земельні ділянки під гаражами, а також земельні ділянки не зареєстровані в Державному реєстрі речових прав. Як вбачається зі змісту п. 15 Висновку, відповідно до додатку «Б» Державних будівельних норм В.2.3.-15:2007 «Автостоянки і гаражні для легкових автомобілів» автостоянка (парковка) - спеціально обладнаний відкритий майданчик (площадка) для постійного або тимчасового зберігання легкових автомобілів та інших мототранспортних засобів. За змістом ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації не підлягають малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що не є приналежністю головної речі або складовою частиною речі. Отже, демонтований гараж був тимчасовою спорудою та не мав статусу нерухомого майна. Однак право власності на вказане майно було зареєстроване державним реєстратором в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.1-5 ст.376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. П.1 ч.1 ст.34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після: подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України. Ч.7 цієї статті Закону передбачено, що виконання будівельних робіт без відповідного документа, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Відповідно до ч. 1-3 ст.35 цього Закону після набуття права на земельну ділянку та відповідно до її цільового призначення замовник може виконувати підготовчі роботи, визначені будівельними нормами і правилами, з повідомленням органу державного архітектурно-будівельного контролю. Форма повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, порядок його подання, форма повідомлення про зміну даних у поданому повідомленні визначаються Кабінетом Міністрів України. Виконання підготовчих робіт може здійснюватися на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт чи дозволу на виконання будівельних робіт. Виконання підготовчих робіт без подання повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, повідомлення про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт забороняється. Повідомлення про початок виконання підготовчих робіт не дає права на виконання будівельних робіт. Згідно з ч.1-2 ст.36 цього Закону право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), об`єктах, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт. У разі якщо у складі об`єкта будівництва є майбутні об`єкти нерухомості, у повідомленні про початок виконання будівельних робіт зазначається реєстраційний номер проектної документації на будівництво в Реєстрі будівельної діяльності, крім об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта. Виконувати будівельні роботи без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт забороняється. Отримання замовником інших документів дозвільного характеру для виконання будівельних робіт, крім направлення повідомлення про початок виконання будівельних робіт до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до частини першої цієї статті, не вимагається. Матеріали справи не містять повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю, земельна ділянка позивачу ані на праві власності, ні на праві користування не належала, а відтак у відповідача були відсутні встановлені законом підстави для зведення на ній об`єкта будівництва у вигляді гаража. Відповідно до ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Виконавчий орган сільської, селищної, міської ради вживає заходів щодо організації комплексної забудови територій відповідно до вимог цього Закону. Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 3-1) отримання права на виконання підготовчих та будівельних робіт у випадках, визначених цим Законом; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 4-1) державна реєстрація спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва та майбутній об`єкт нерухомості у випадках, визначених законом; 4-2) проведення контрольного геодезичного знімання закінчених будівництвом об`єктів (крім об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1)) та здійснення їх технічної інвентаризації (крім об`єктів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування); 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом та прийнятий в експлуатацію у випадках, визначених цим Законом, об`єкт (його складову). Як вбачається із Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічне обстеження Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, об`єкт будівництва: гаражний бокс загальною площею 19,4 кв.м. належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1). Ч.1 ст.39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Відповідно до ч.1,2,11 ст.22-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» Єдина державна електронна система у сфері будівництва - це єдина інформаційно-комунікаційна система у складі містобудівного кадастру, що забезпечує створення, перегляд, відправлення, прийняття, збирання, внесення, накопичення, обробку, використання, розгляд, зберігання, захист, облік та надання інформації у сфері будівництва, а також електронну взаємодію між фізичними та юридичними особами, державними органами, органами місцевого самоврядування, центрами надання адміністративних послуг з метою отримання визначених цим Законом послуг у сфері будівництва. . Електронна система складається з: 1) Реєстру будівельної діяльності; 2) електронного кабінету користувача електронної системи (далі - електронний кабінет); 3) порталу електронної системи. Невід`ємною архівною складовою частиною Реєстру будівельної діяльності є єдиний реєстр документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів. Якщо інформація та документи, що підлягають внесенню до електронної системи, внесені до неї, такі інформація та документи вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, ix виникнення, перехід i припинення підлягають державній реєстрації (ст. 182 ЦКУ). Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому Закону України від 01.07.2004 №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та ix обтяжень» . Відповідно до п.77 Порядку «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 р. № 1127, державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться відповідно до статті 331 Цивільного кодексу України щодо особи, яка здійснювала будівництво такого об`єкта (замовник будівництва), чи у випадку, передбаченому статтею 332 Цивільного кодексу України, - щодо особи, яка є власником закінченого будівництвом об`єкта, реконструкція якого проводилася, якщо інше не встановлено договором або законом. Державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться за наявності відомостей про технічні характеристики такого закінченого будівництвом об`єкта, про прийняття його в експлуатацію та про присвоєння адреси (крім випадку проведення реконструкції об`єкта, що не має наслідком його поділ, виділ частки або об`єднання), отриманих державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва. Абзацом 2 п.44 Порядку також передбачено, що державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться за наявності відомостей про такий об`єкт в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. За змістом ч. 2, 3 ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Відповідно до відомостей, які містяться на Порталі Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (e-construction.go.ua), декларації про готовність до експлуатації об`єкта, не виявлено. Оскільки Декларація про готовність об`єкта до експлуатації, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорту, в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва (e-construction.go.ua) не зареєстрована, у державного реєстратора були відсутні встановлені законом підстави для державної реєстрації права власності на нерухоме майно за позивачем. Отже, право власності на гараж було зареєстровано державним реєстратором з порушенням вимог закону. Відповідно до п. 1.1. Статуту автокооперативу «Іскра» автокооператив «Іскра» є кооперативом по будівництву та експлуатації гаражів. Згідно з п. 1.10 Статуту кооператив здійснює будівництво гаражів підрядним або господарським способом, по типових та індивідуальних програмах, затверджених у встановленому порядку та після одержання дозволу на будівництво, погодженого з райдержадміністрацією. За змістом п.п. 2.1.1., 2.1.2 п. 2.1 Статуту автокооператив має право: одержувати з погодження райдержаміністрації, земельну ділянку для будівництва автокооперативу; здійснювати будівництво гаражів та інших споруд підрядним та господарським способом тільки відповідно до затверджених документів у встановленому порядку та з погодженням райдержадміністрації. Відповідно до довідки автокоопертиву «Іскра», [PERSON] є власником гаражного боксу № [NUMBER] , який розташований за адресою: [ADDRESS] в автокооперативі «Іскра» побудований господарчим способом у 1984 році. Відповідно до пп. 3.1.1 п. 3.1 Статуту автокооператив зобов`язаний: земельну ділянку, надану кооперативу, використовувати тільки за призначенням, не допускаючи будівництва споруд, не передбачених проектом та не погоджених з райдержадміністрацією. За змістом п. 4.1, 4.2 Статуту після закінчення будівництва кожному члену Кооперативу надається в постійне користування гаражний бокс для зберігання належного йому транспортного засобу. Виділений члену кооперативу гаражний бокс належить йому на правах особистої приватної власності згідно внесеного пайового внеску. Пп. 4.3.1 п. 4.3 Статуту передбачено, що член Кооперативу має право користуватися виділеним йому, збудованим підрядним або господарським способом гаражним боком на протязі всього часу існування Кооперативу. За змістом ст.19-1 Закону України «Про кооперацію» член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Таким чином, право зведення гаражних боксів на відведеній земельній ділянці належало автокооперативу «Іскра» як юридичній особі за умови отримання відповідної дозвільної документації та згоди власника земельної ділянки Шевченківської райдержадміністрації. За умови додержання вказаних умов автокооператив був вправі передати позивачу як члену кооперативу, який вніс пайовий внесок, гаражний бокс у користування чи у власність. Право зведення будь-яких споруд: тимчасових чи капітальних, у позивача на земельній ділянці, яка не була відведена йому ані у власність, ні в користування, не виникло. Доказів того, що Автокооперативом «Іскра» здійснено будівництво гаражу господарським способом відповідно до затверджених документів у встановленому порядку та з погодженням райдержадміністрації, як того вимагає п. 2.1, 3.1 Статуту, не подано. Отже, незалежно від статусу знесеного майна, відсутні докази отримання дозволу орендодавця на зведення вказаних споруд та відповідна дозвільна документація, а відтак їх розміщення не було правомірним. Відмінним між правовим наслідком неправомірного зведення тимчасових споруд і об`єктів нерухомого майна є те, що у разі самовільного розміщення тимчасових споруд Департаментом територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вживаються заходів шляхом демонтажу таких споруд, якщо особи, які здійснили розміщення тимчасової споруди не здійснили демонтаж в строки, зазначені в приписі, а самочинне будівництво об`єкта нерухомого майна за змістом ч.7 ст.376 ЦК України підлягає знесенню за рішенням суду. Відповідачем не доведено обставину, що знесений гаражний бокс мав статус нерухомого майна, та, відповідно і той факт, що відповідачами було порушено встановлений законом порядок знесення даної споруди. Доручення № 064-1346 від 14.02.2024 року, надане КП «Київблагоустрій" Департаментом територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо вжиття заходи шляхом демонтажу самовільно встановлених тимчасових споруд малих архітектурних форм «гараж» на проспекті Правди протиправним та недійсним в судовому порядку не визнано, а відтак його правомірність презюмується. В провадженні Київського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом Автокооперативу «Іскра» до Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправним та скасування рішення (рішення Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 04.02.2024 №064-1346). Рішення суду у справі № 320/18676/24 на даний час не винесено. За змістом п.6 ч.1 ст.251 Цивільного процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі: об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. За даних обставин суд не вбачає підстав для зупинення провадження у справі у зв`язку об`єктивною неможливістю розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку адміністративного судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі, оскільки зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Відповідно до положень п.13.1.1 Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25 грудня 2008 року, порядок розміщення малих архітектурних, форм та тимчасових споруд визначений Єдиними правилами ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року, Положенням про розміщення малих архітектурних форм та тимчасових споруд у м. Києві, затвердженим рішенням Київської міської ради від 27 листопада 2008 року, Правилами забудови м. Києва, затвердженими рішенням Київської міської ради від 27 січня 2005 року, правилами (положеннями), встановленими Київською міською радою. Також п. 20.2.11. вказаних правил передбачено, що у разі виявлення силами Головного управління контролю за благоустроєм м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) самовільно встановлених елементів благоустрою, його власнику вноситься припис з вимогою усунення порушень шляхом проведення демонтажу у триденний термін. За змістом цього пункту Правил у приписі зазначаються: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала припис, відомості про особу, на яку складений припис, та надаються пропозиції щодо усунення причин та умов, які спричиняють порушення благоустрою території. Припис підписується особою, яка його склала, і особою, на яку він складений. У разі відмови особи отримати припис в графі "Припис одержав" робиться про це запис. Оскільки власника гаража не було встановлено, у приписі від 23.01.2024 було зазначено «Наклеєно. Зроблено фото». Таким чином, вказаними нормативними актами врегульовано порядок дій органів місцевого самоврядування та відповідних комунальних підприємств відносно проведення демонтажу самовільно встановлених елементів благоустрою, з попереднім внесенням його власнику припису з вимогою усунення порушень. Матеріали справи містять фотодокази того, що Департаментом благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на гаражі, належному позивачу, було розміщено припис щодо усунення порушень Правил благоустрою у зв`язку з будівництвом гаражу, що свідчить про те, що позивач була обізнана про наявні претензії Департаменту до Автокооперативу «Іскра». При цьому право власності позивача на гаражний бокс скасовано висновком Центральної колегії Міністерства юстиції України від 23.05.2024 року на наказом Міністерства юстиції України від 30.05.2024 року № 1629/5. В силу п. 13.3.2. Правил благоустрою м. Києва, у разі якщо власники (користувачі або особи, які здійснили розміщення (встановлення) малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі не здійснили демонтаж в строки, зазначені в приписі, Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), районні в місті Києві державні адміністрації вживають заходів щодо демонтажу самовільно розміщеної (встановленої) малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі, а Департамент промисловості та розвитку підприємництва - щодо демонтажу об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі на підставі рішень, зазначених у підпункті 13.3.3 пункту 13.3 цих Правил, за кошти міського бюджету або з інших джерел, не заборонених законодавством, з наступним відшкодуванням усіх витрат згідно з абзацом 3 цього підпункту. Відповідно до Звіту про оцінку майна ТОВ «Бюро оцінки Старлайн» від 15.03.2024 року, ринкова вартість гаражного боксу, належного позивачу, складає 106 000 грн. Згідно із ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За змістом ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В силу положень частини третьої статті 12, статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивачем не доведено позовні вимоги щодо завданої матеріальної шкоди і той факт, що дана шкода була спричинена неправомірними діями відповідачів у справі. Позивачем не доведено протиправності дій відповідача щодо знесення гаражних боксів, а відтак такий обов`язковий елемент складу цивільно-правового правопорушення, відсутній. Таким чином суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed