Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , треті особи без самостійних вимог: Служба у справах дітей виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради, Орган опіки та піклування виконкому виконкому Гельмязівської сільської ради про позбавлення батьківських прав, в якому просить: - позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав стосовно його сина [PERSON] , [INFO] ; - стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх доходів відповідача, але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення сином повноліття. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що у шлюбі з відповідачем у них народився син [PERSON] , [INFO] . Спільне сімейне життя не склалося та шлюб між сторонами був розірваний 27.05.2019 року рішенням Маньківського районного суду Черкаської області у справі № 701/279/19. Даним рішенням визначено місце проживання дитини за місцем проживання матері. Ще до розірвання шлюбу починаючи з 2015 року сторони почали проживати окремо. А починаючи з 2016 року відповідач взагалі не піклується про сина, не приймає участі у його житті та вихованні. Утриманням та вихованням сина одноосібно займається мама - позивач по справі, яка без участі та підтримки біологічного батька дитини забезпечує сина всім необхідним, створює належні умови для життя, розвитку та виховання сина, дбає про його стан здоров`я, допомагає з навчанням, обговорює плани на майбутнє. Батько дитини не спілкується із сином, не цікавиться його життям, вихованням, навчанням та станом здоров`я. Таким чином батько [PERSON] самоусунувся від його утримання, не цікавиться життям та здоров`ям сина, не відвідує батьківські збори у шкільному закладі, який відвідує дитина, вихованням, навчанням та утриманням сина займається виключно позивач та її теперішній чоловік. За таких обставин, вважаючи, що батько [PERSON] ухиляється від обов`язків по його утриманню та вихованню, не цікавиться та не піклується про здоров`я, фізичний та духовний розвиток сина, [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14.03.2025 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження та призначено дату підготовчого засідання. Відповідно до ухвали суду від 23.07.2025 року підготовче провадження у даній справі закрите та призначено дату судового розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Брус С.М. повністю підтримали позовні вимоги, повне обгрунтування яких вказано у позовній заяві. Представник третьої особи - Служби у справах дітей виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради Сенько О.В. також підтримала позов, вказавши, що питання позбавлення батьківських прав відповідача ретельно вивчено на органом опіки та піклування та як наслідок надано висновок про доцільність позбавлення батька батьківських прав стосовно сина [PERSON] . Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради у судове засідання не прибув, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, наголосив, що Висновок органу опіки та піклування щодо доцільносиі позбавлення батьківських прав наданий суду раніше. Відповідач до суду жодного разу не прибув, відзиву на позов не направив, хоча про дату час та місце судового розгляду ставився судом належним чином за відомим місцем його проживання. У судовому засіданні допитаний як свідок [PERSON] повідомив суду, що знає [PERSON] близько з 2014 року, відколи вона переїхала проживати у с. Гельмязів. Вона живе із своїм другим чоловіком [PERSON] , який опікується [PERSON] , водив його у садочок. Дитини забезпечена всім необхідним, чиста, охайна. Колишнього чоловіка [PERSON] свідок ніколи не бачив. Допитана у судовому засіданні як свідок [PERSON] повідомила, що добре знає [PERSON] та її сина [PERSON] , вони живуть однією сім`єю з [PERSON] , який опікується [PERSON] як рідним сином. Дитина вихована, завжди доглянута. [PERSON] із сином у їхньому селі живуть близько з 2015 року. [PERSON] вважає [PERSON] своїм батьком. Заслухавши учасників справи та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. У відповідності до положень частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У відповідності до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями частини 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25.06.2013 року, [PERSON] народився [INFO] , його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . На підставі рішення Маньківського районного суду Черкаської області від 27.05.2019 року у справі № 701/279/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвани, визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за місцем проживання матері [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про щлюб серії [NUMBER] від 11.06.2022 року [PERSON] та [PERSON] 11 червня 2022 року зареєстрували шлюб у Золотоніському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Золотоніському районі Черкаськохї області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за актовим записом № 165. Після одруження дружині присвоєно прізвище - [PERSON] . ЯК вбачається з довідки-характеристики, виданої відділом ЦНАП виконкому Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області за вих. № 993 від 06.11.2024 року [PERSON] проживає у [ADDRESS] разом з чоловіком та трьома малолітніми дітьми. Вона та члени її сім`ї ведуть добропорядний спосіб життя, підтримують добросусідські відносини із сусідами, жодних скарг до сільради не надходило. Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 12.11.2024 року комісією у складі начальника та спеціалістів Служби у справах дітей виконкому Гельмязівської сільської ради проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , у ході якого було встановлено, що умови проживання в будинку добі, є газове опалення, водопостачання та водовідведення, є достатній запас продуктів харчування, створено всі необхідні умови для проживання та розвитку дітей; діти забезпечені відповідно до віку та погодних умов одягом та взуттям. Стосунки в сім`ї добрі, доброзичливі, дружні. Згідно з характеристикою учня 6-А класу Гельмязівського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів [PERSON] навчається у даному закладі з 01.09.2019 року. За час навчання зарекомендував себе як здібна і розумна дитина. Має високі досягнення у навчанні, є учасником учнівського самоврядування класу, по товариському ставиться до всіх дітей. Мати [PERSON] бере активну участь у житті класу, допомагає в організації позакласних заході, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям та навчанням сина, організовує правильне проведення вільного часу, моніторить поводження дитини в мережі «інтернет», забезпечує високий рівень навчання сина. Батько [PERSON] із сином не спілкується, із сім`єю не проживає, у вихованні дитини участі не бере, з класним керівником на зв`язо не виходив, на батьківські збори не ходить. Відповідно до Висновку практичного психолога [PERSON] від 13.11.2024 року № 333 [PERSON] є спокійною ввічливою дитиною, розповідає що навчається у 6-А класі, має друзів, улюблений предмет - математика. Також повідомив, що проживає з мамою і татом [PERSON] , меншими братиком [PERSON] та сестричкою [PERSON] , розповідає, що допомагає по господарству, разом їздять на відпочинок. З днем народження його вітають мама, тато [PERSON] братик, сестричка та дві бабусі. Аналізуючи поведінку та слова [PERSON] , можна сказати, що він знає і називає татом [PERSON] , так як саме він разом із мамою [PERSON] займається його вихованням. З Висновку органу опіки та піклування виконкому Гельмязівської сільської ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] », затвердженого рішенням виконавчого комітету Гельмязівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 23.06.2025 № 174 вбачається доцільним з метою захисту законних прав та інтересів дитини позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Із систематичного аналізу положень пункту 2 частини першої статті 164 СК України вбачається, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Вирішуючи справу, суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Враховуючи, що у матеріалах справи наявні беззаперечні та достатні докази, які свідчать про винну та свідому поведінку відповідача щодо ухилення від участі у вихованні сина, про умисне і свідоме нехтування обов`язками батька, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно малолітніх дітей. Згідно з ч. 1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Частиною другою ст. 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду (ч. 3 ст. 166 СК України). Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з абзацом першим ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст.183 СК України частка заробітку батька (матері), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Нормами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, не є особою з інвалідністю, інших утриманців не має, відомості про офіційне працевлаштування в матеріалах справи відсутні, відтак постійного доходу не має. Таким чином, на підставі викладеного вище та враховуючи потреби малолітнього сина, а також те, що аліменти, спрямовані на утримання дитини, повинні бути достатніми і, разом з тим, співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду - 06.03.2025 року і до досягнення дитиною повноліття. Частиною 1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у даній справі, суд зазначає про таке. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав у сумі 1211.20 грн. та за позовну вимогу про стягнення аліментів на користь держави у сумі 1211.20 грн.

Outcome: approved