Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

[PERSON] через підсистему «Електронний суд» звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] та Ради адвокатів\~Закарпатської області про захист честі, гідності та ділової репутації. На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що під час моніторингу 04.08.2025 соціальної мережі «Facebook» було виявлено, що на офіційній сторінці Ради адвокатів Закарпатської області у соціальної мережі «Facebook» ( [INFO] [INFO] опубліковано оголошення з наступною назвою « [INFO] для перегляду ( [INFO] [INFO] виявлено, що [INFO] на каналі на [INFO] » ( [INFO] ), який належить фізичній особі керівнику Закарпатського обласного осередку проросійської, антиукраїнської забороненої політичної партії «Соціалісти» (судова справа ЄУН 857/3/22, згідно з постановою КАС ВС від 23.09.2022 (пп. 190-191) (цитати): «підрив безпеки держави, поширення відомостей, що містять виправдування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії російської федерації проти України») [PERSON] , було розміщено відео з назвою «Актуальне інтерв`ю [PERSON] про адвокатуру, нечисту силу, агентів РФ і долю України», у якому [PERSON] позиціонуючи себе як голова Ради адвокатів Закарпатської області, під час інтерв`ю поширив відносно [PERSON] неправдиву, недостовірну, принизливу та таку, що посягає на честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію. Оспорювана інформація була розміщена [INFO] в соціальній мережі «Facebook» на офіційній сторінці Ради адвокатів Закарпатської області у соціальній мережі «Facebook» ( [INFO] [INFO] на каналі на [INFO] » ( [INFO] Крім того, в часовому проміжку 0:43-0:52 відеозапису міститься заставка наступного змісту (цитата): «Ексклюзивне інтерв`ю з Головою Ради адвокатів Закарпатської області [PERSON] в рамках проекту Євроньюз Україна». Крім того, в часовому проміжку 0:60-1:04 відеозапису ведуча програми [PERSON] повідомила наступне (цитата): «Друзі вітаю вас, це ексклюзивне інтерв`ю для спецпроекту Євроньюз Україна, і сьогодні у нас в гостях голова Ради адвокатів Закарпатської області Олексій Фазекош». Таким чином, озвучивши 26.02.2024 відносно [PERSON] недостовірну інформацію, [PERSON] діяв як посадова особа і виступав від імені юридичної особи Ради адвокатів Закарпатської області. Поширення оспорюваної інформації відбулося на офіційній сторінці в соціальній мережі «Facebook» Ради адвокатів Закарпатської області. Отже, належним відповідачем у даному випадку є юридична особа Рада адвокатів Закарпатської області. Разом з тим, автором опублікованої в Інтернет просторі 26.02.2024 неправдивої, недостовірної, принизливої та такої, що посягає на честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформації, і належним відповідачем у справі, є також [PERSON] в якості голови Ради адвокатів Закарпатської області, і в якості фізичної особи, якій належить YouTube-канал «#ПОГЛЯД Фазекоша». У контексті зазначеного, зміст вищевикладеного дозволяє констатувати абсолютно беззаперечний, абсолютно неспростовний, абсолютно юридично доказаний факт у справі про захист честі, гідності та ділової репутації [PERSON] з точки зору закону та судової практики належним відповідачами у справі є дві особи: юридична особа Рада адвокатів Закарпатської області, від імені якої виступав під час інтерв`ю [PERSON] , Рада адвокатів Закарпатської області, яка поширювала на офіційній сторінці у Фейсбук недостовірне відео, [PERSON] , який позиціонував і асоціював себе як голова Ради адвокатів Закарпатської області; фізична особа [PERSON] як автор інформації. У часовому проміжку 2:44-3:44 відеозапису голова Ради адвокатів Закарпатської області Фазекош А.О. повідомив наступне (цитата): «...Є група осіб. Серед них [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Це люди, які за останніми нашими даними, працюють на Російську Федерацію. При чому напряму. Здійснюється їх фінансування. По останнім даним, які отримали, фінансування відбувається через Словенію, через колишніх співробітників КДБ СРСР... План російської федерації розвалити правову систему України шляхом знищення інституту адвокатури...». Як зазначає позивач, загальновідомим є факт того, що не тільки в українському суспільстві, а й у світовій спільноті сформована єдина позиція щодо РФ, як країни-агресора та терориста, а відтак поширення відповідачем [PERSON] інформації про те, що позивач [PERSON] є проросійським діячем, який до того ж фінансується колишніми співробітниками КДБ СРСР, займається антиукраїнською діяльністю тощо, дискредитує позивача [PERSON] та створює враження про начебто підтримку, схвалення або навіть нейтральну позицію позивача щодо дій, які держава-агресор вчиняє в Україні та проти українських громадян. Повідомивши широкому загалу, що позивач [PERSON] належить до колаборантів та зрадників, тобто нібито причетна до вчинення наведених кримінальних правопорушень, відповідач [PERSON] заявив про нібито вчинення позивачем [PERSON] суспільно небезпечних діянь, як вже про встановлений та доведений факт, а відтак спірні твердження не є оціночними судженнями. Позивач [PERSON] стверджує, що: ніколи не притягувалася до кримінальної відповідальності за злочини проти основ національної безпеки України, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 111-1, 111-2, 112, 113, 114, 114-1, 114-2 КК України; ніколи не отримувала фінансування від країни окупанта РФ та колишніх співробітників КДБ СРСР. Більш того такі твердження висловлюються саме відповідачем [PERSON] , який стверджує, що має таку інформацію. Оскільки позивач [PERSON] такою інформацією ніколи не володіла і не володіє, в контексті зазначеного зміст вищевикладеного дозволяє констатувати абсолютно беззаперечний, абсолютно неспростовний, абсолютно юридично доказаний факт суд має зобов`язати безпосередньо відповідача [PERSON] надати суду належні та допустимі докази прямої співпраці позивача [PERSON] з російською федерацією; належні та допустимі докази фінансування позивача [PERSON] російською федерацією; належні та допустимі докази фінансування позивача [PERSON] через Республіку Словенію колишніми співробітниками КДБ СРСР. Неправдивість озвученої відповідачем [PERSON] інформації, яка була поширена серед невизначеного кола осіб, підтверджується, зокрема, тим, що станом на дату розповсюдження вищезазначеної інформації відсутні будь-які кримінальні провадження, пов`язані з фактами чи обставинами, згаданими відповідачем [PERSON] , в яких позивач [PERSON] мала б будь-який процесуальний статус, передбачений КПК України. Таким чином, інформація озвучена [PERSON] , яка поширена серед невизначеного кола осіб про те, що позивач [PERSON] є по суті колаборантом та зрадником, тобто особою, яка вчинила ряд тяжких злочинів проти основ національної безпеки України, не відповідає дійсності та не може бути підтверджена жодними належними і допустимими доказами. На підтвердження відсутності судимостей [PERSON] додає витяг із інформаційно-аналітичної системи МВС України. Крім того, у часовому проміжку 7:28-8:10 голова Ради адвокатів Закарпатської області Фазекош А.О. повідомив наступне (цитата): «Ви знаєте, я коли їхав, один мій колега розказав уже анекдот. Із…про опозицію адвокатську, що приїжджає перевірка в психіатричну клініку, ідуть по карідору врачі. І зліва тихопомішані, справа буйнопомішані, в кінці велика желізна клітка з надпіссю особливо небезпечні і там сидить [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Ну це канешно гумор, я не поділяю таких анекдотів і так дальше». Крім того, на питання ведучої, що треба, щоб адвокатура стала сильною і незалежною, у часовому проміжку 19:30-19:58 голова Ради адвокатів Закарпатської області Фазекош А.О. повідомив наступне: «про цих дурнів вначалі… тому шо вони жалюгідні». Вказує, що згідно з Академічним тлумачним словником Української мови (https://sum.in.ua/s/durenj) «Дурень» тлумачиться як «Розумово обмежена, тупа людина» - «Уживається з метою образити кого-небудь»; «Жалюгідний» тлумачиться як « [INFO] ». Таким чином, відповідач [PERSON] хоч і стверджує, що не поділяє такий гумор, однак озвучуючи такі фрази як «психіатричну клініку… велика желізна клітка з надпіссю особливо небезпечні… і там сидить [PERSON] », відповідач тим самим ототожнив позивача [PERSON] із хворими пацієнтами психіатричних закладів охорони здоров`я. Тобто відповідач [PERSON] на весь світ висміяв [PERSON] як психічно хвору, розумово відсталу людину. Разом з тим, позивач [PERSON] член Національної Асоціації Адвокатів України, адвокат, доктор філософії в галузі права, суддя постійно діючого Третейського суду при Українському Національному комітеті Міжнародної Торгової Палати. Має досвід в юридичній сфері понад 12 років. У 2005 закінчила з відзнакою юридичний факультет Національного університету внутрішніх справ МВС України, за спеціальністю «Правознавство». У 2008 закінчила ад`юнктуру Харківського національного університету внутрішніх справ МВС України. Під час навчання на юридичному факультеті, з 2001 року по сьогоднішній день [PERSON] безперервно працює за фахом, поєднує адвокатську практику з викладацькою діяльністю у вищих навчальних закладах. У 2008 [PERSON] захистила дисертацію та здобула наукову ступінь доктора філософії в галузі права. Активно займається правозахистом населення в якості помічника-консультанта депутата Верховної Ради України (з 2001), науково-дослідною і просвітницькою діяльністю. Займає активну громадянську позицію та приймає участь у соціальних та професійних заходах відомих громадських організацій. Член Громадських Рад при Міністерстві юстиції України, Державній інспекції України по захисту прав споживачів. Крім того, [PERSON] у 2008 удостоєна звання: «Молода Людина Року м. Харкова» та «Кращий Молодий Науковий Діяч Харківщини». Нагороджена численними міжнародними відзнаками ряду країн за вагомий внесок у міжнародне співробітництво (Латвія, Болгарія, Азербайджан, тощо). Є автором численних професійних публікацій на політичну і юридичну тематику в українських та іноземних ЗМІ. Також [PERSON] є доктором філософії права в галузі права; кандидат юридичних наук; доцент кафедри теорії держави та держави і права Київського міжнародного університету; автор понад 50 наукових праць, співавтор книг, удостоєна ряду міжнародних нагород. Захистила докторську дисертацію з юридичних наук за темою вдосконалення «Концепції щодо забезпечення захисту прав людини в Україні за міжнародними стандартами». Більше того, [PERSON] активно займається громадською діяльністю, зокрема: член Громадської Ради при Міністерстві юстиції України; керівник Комітету з питань захисту прав та свобод людини, міжнародного співробітництва та адаптації законодавства України до міжнародних стандартів Громадської Ради при Міністерстві юстиції України; заст. керівника Комісії з питань захисту інтересів сім`ї і сприяння реформуванню законодавства щодо Кримінальної (Ювенальної) юстиції в Україні Громадської Ради при Міністерстві юстиції України; член Громадської Ради при Державній інспекції України по захисту прав споживачів; керівник Комітету з питань запобігання та протидії корупції захисту прав споживачів Громадської Ради при Державній інспекції України по захисту прав споживачів. При цьому займається експертною діяльністю, а саме: експерт-консультування з правових питань, організаційне проектування і планування кампаній, побудова польових систем і систем захисту результатів голосування. Також [PERSON] є автором понад 50 наукових праць та співавтор книг. Зауважує, що [PERSON] у своїй професійній діяльність суворо дотримується норм Конституції України, Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також вимог чинного законодавства України, сприяє утвердженню і практичній реалізації принципів верховенства права та законності. Разом з тим, [PERSON] зазначає, що Інтернет є швидким і зручним інструментом обміну інформацією. З Інтернетом швидкість поширення інформації, будь-якої, як правди, так і брехні, збільшилася в рази. Це створює враження, що поширення інформації в Інтернеті не веде до відповідальності, проте таке враження хибне. Зокрема, це стосується перепостів, тобто поширення інформації, вже оприлюдненої в Інтернеті іншими особами, у тому числі коментарів під статтями тощо. Уся без включення інформація, озвучена відповідачами щодо позивача [PERSON] , є абсолютно недостовірно, абсолютно не відповідає дійсності, принизливою та такою, що посягає на честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] . У опублікованому 26.02.2024 відео [PERSON] позиціонує себе як голова Ради адвокатів Закарпатської області. Особа, яка позиціонує себе як голова Ради адвокатів Закарпатської області Фазекош Олексій Андрійович систематично, свідомо, умисно, тривалий час займався підробленням документів та своїх особистих даних для можливості отримання свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю; оригінал свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю 21.12.2006 за № 21/575 ніколи не існував, отже, всі без виключення копії зазначеного свідоцтва є недійними і підробленими документами, які [PERSON] не мав і не має права пред`являти в будь-які державні і недержавні організації, установи, заклади; [PERSON] не мав права виставляти свою кандидатуру на виборах голови адвокатів Ради адвокатів Закарпатської області; [PERSON] не є в розумінні закону адвокатом, отже не мав і не має права здійснювати повноваження голови Ради адвокатів Закарпатської області, не має права ототожнювати та позиціонувати себе як голова Ради адвокатів Закарпатської області. Виявивши чисельні факти порушень [PERSON] закону, чисельні факти підроблення ним документів та факт незаконного обіймання посади голови Ради адвокатів Закарпатської області, позивач [PERSON] та [PERSON] звернулись до правоохоронних органів із заявою про злочин; досудове розслідування у кримінальному провадженні №12023078040000715 від 06.10.2023 за фактом використання [PERSON] підробленого свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю 21.12.2006 за №21/575 (ч. 1 ст. 358 КК України) триває, що підтверджується витягом з ЄРДР та відповідями. Разом з тим, особа яка не набула у встановленому законом порядку права на заняття адвокатською діяльністю з підробленим свідоцтвом адвоката, яка ввела в оману адвокатів Закарпаття з метою бути незаконно обраним головою Ради адвокатів Закарпатської області [PERSON] замість того, щоб звільнити посаду голови Ради адвокатів Закарпатської області, яку він отримав внаслідок введення в оману адвокатів Закарпаття та маніпуляціями з адвокатським свідоцтвом, та скласти повноваження адвоката, які він незаконно здійснює не підставі підробленого свідоцтва, від імені Ради адвокатів Закарпатської області почав розповсюджувати відносно позивача [PERSON] недостовірну, неправдиву та таку, що зачіпає честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, що [PERSON] є агентом РФ тощо, почав ображати позивача [PERSON] щоб хоч якось виправдатись за чисельні порушення [PERSON] закону. Наголошує, що згідно зі скриншотом екрану монітору із 26.02.2024 відеозапис тільки YouTube-каналу «#ПОГЛЯД Фазекоша» переглянуло 1400 громадян. Тобто щонайменше до 1400 громадян [PERSON] була донесена інформація, у якій [PERSON] стверджує, що [PERSON] є зрадником інтересів України, до щонайменше 1400 громадян була доведена образлива для [PERSON] інформація тощо. Таким чином, щонайменше в очах 1400 громадян відповідачі принизили честь і гідність [PERSON] , її престиж та ділову репутацію, що завдає [PERSON] моральних переживань, порушує нормальні життєві зв`язки [PERSON] , значно погіршилось відношення оточуючих людей після оприлюднення недостовірної та принизливої інформації. Протягом року, особливо в останній час на фоні триваючої війни, через твердження відповідачів, що [PERSON] є агентом РФ, [PERSON] переживає наднеймовірні моральні та емоційні страждання, погіршився сон, погіршилось самопочуття. Сукупний психологічний аналіз дозволяє визначити, що досліджувана ситуація виникла незалежно від волевиявлення позивача, призвела до проблемації її життя, що проявилося у інтенсивному емоційному стресі, почутті розгубленості, обуренні обставинами того, що сталося, почутті глибокого душевного болю. Встановлено, що протиправними діями відповідачів, порушено звичний гармонійний стиль життя позивача, потягла за собою певну зміну сімейних традицій, обмежила можливості побудови нових сімейних планів, призвела до необхідності пристосовуватися до нових погіршених умов існування. Внаслідок спільних протиправних дій відповідачів позивачу завдано значної моральної шкоди, внаслідок чого: під час оформлення необхідних письмових документів позивач відчувала та відчуває шалене моральне потрясіння від того, що пропрацювавши скільки років в системі адвокатури, [PERSON] змушена захищатися від протиправних дій особи [PERSON] , який на підставі підроблених документів від імені адвокатури Закарпаття принижує [PERSON] на весь світ; усвідомлюючи наявність недостовірної інформації, позивач змушена шаленіти від малодушності, нахабства [PERSON] , втрачаючи елементарну віру у справедливість; недостовірна інформація знаходяться у загальному доступі, що негативно впливає на ділову репутацію позивача, яка постійно змушена виправдовуватись, що не є рецидивістом перед клієнтами, суддями, прокурорами, слідчими, патрульними поліцейськими та іншими особами, коло яких не обмежено; спільні дії відповідачів, пов`язані з оприлюдненням недостовірної та принижуючої інформації, негативно змінили родинні стосунки позивача, триваючі протиправні мобінг та булінг (цькування тощо) у період часу з 26.02.2024 року і по нинішній час включно продовжують морально та фізично знищувати позивача. На підставі наведеного, позивач просить суд: визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, оприлюднену, поширену солідарно Радою адвокатів Закарпатської області та фізичною особою [PERSON] : (1) [INFO] в соціальній мережі «Facebook» на офіційній сторінці Ради адвокатів Закарпатської області; (2) під час ексклюзивного інтерв`ю для спецпроекту Євроньюз Україна [INFO] »; на тему «Актуальне інтерв`ю [PERSON] про адвокатуру, нечисту силу, агентів РФ і долю України» відносно [PERSON] , а саме: «...Є група осіб. Серед них… [PERSON] … Це люди, які за останніми нашими даними, працюють на російську федерацію. При чому напряму. Здійснюється їх фінансування. По останнім даним, які отримали, фінансування відбувається через Словенію, через колишніх співробітників КДБ СРСР... План російської федерації розвалити правову систему України шляхом знищення інституту адвокатури...»; «Ви знаєте, я коли їхав, один мій колега розказав уже анекдот. Із…про опозицію адвокатську, що приїжджає перевірка в психіатричну клініку, ідуть по карідору врачі. І зліва тихопомішані, справа буйнопомішані, в кінці велика желізна клітка з надпіссю особливо небезпечні і там сидить [PERSON] … Ну це канешно гумор, я не поділяю таких анекдотів і так дальше»; « [PERSON] не було дурнів, які перешкоджають і намагаються розхитати ситуацію. Я уже казав про цих дурнів вначалі… тому шо вони жалюгідні»; зобов`язати солідарно Раду адвокатів Закарпатської області та фізичну особу [PERSON] спростувати недостовірну та таку, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену та оприлюднену Радою адвокатів Закарпатської області та фізичною особою [PERSON] під час ексклюзивного інтерв`ю для спецпроекту Євроньюз Україна [INFO] » на тему «Актуальне інтерв`ю [PERSON] про адвокатуру, нечисту силу, агентів РФ і долю України» відносно [PERSON] , а саме: «...Є група осіб. Серед них… [PERSON] … Це люди, які за останніми нашими даними, працюють на російську федерацію. При чому напряму. Здійснюється їх фінансування. По останнім даним, які отримали, фінансування відбувається через Словенію, через колишніх співробітників КДБ СРСР... План російської федерації розвалити правову систему України шляхом знищення інституту адвокатури...»; «Ви знаєте, я коли їхав, один мій колега розказав уже анекдот. Із…про опозицію адвокатську, що приїжджає перевірка в психіатричну клініку, ідуть по карідору врачі. І зліва тихопомішані, справа буйнопомішані, в кінці велика желізна клітка з надпіссю особливо небезпечні і там сидить [PERSON] … Ну це канешно гумор, я не поділяю таких анекдотів і так дальше»; « [PERSON] не було дурнів, які перешкоджають і намагаються розхитати ситуацію. Я уже казав про цих дурнів вначалі… тому шо вони жалюгідні»; шляхом розміщення вступної та резолютивної частини даного рішення суду на своєму офіційному сайті в мережі Інтернет на сторінці «Фейсбук» Ради адвокатів Закарпатської області та на YouTube-каналі «#ПОГЛЯД Фазекоша», протягом п`яти днів з дня набрання цим судовим рішенням законної сили; стягнути солідарно із Ради адвокатів Закарпатської області (код ЄДРПОУ 38533335) та [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) судові витрати. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2025 головуючим суддею визначено Фазикоша О.В. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області (головуючий суддя Фазикош О.В.) від 19.08.2025 задоволено частково заяву позивача про відвід судді. Постановлено відвести суддю Фазикош О.В. від розгляду цивільної справи\~№308/11085/25. Дану цивільну справу (матеріали цивільної справи №308/11085/25) передано до канцелярії Ужгородського міськрайонного суду для здійснення визначення автоматизованою системою документообігу суду іншого судді у відповідності до вимог, передбачених ст. 33, 41 ЦПК України. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2025 головуючою суддею визначено Зареви Н.І. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Зареви Н.І. від 29.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу визнано малозначною. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області (головуюча суддя Зарева Н.І.) від 02.09.2025 задоволено заяву позивача про відвід судді. Постановлено відвести суддю Зареву Н.І. від розгляду цивільної справи\~№308/11085/25 (номер провадження №2/308/3833/25) за позовом [PERSON] до [PERSON] та Ради адвокатів Закарпатської області про захист честі, гідності та ділової репутації. Цивільну справу №308/11085/25 (номер провадження №2/308/3833/25) передано до канцелярії суду для виконання вимог, передбачених ст. 33 ЦПК України. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2025 головуючою суддею визначено Світлик О.М. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Світлик О.М. від 03.09.2025 постановлено прийняти до свого провадження матеріали цивільної справи №308/11085/25 за даною позовною заявою. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Світлик О.М. від 10.09.2025 постановлено відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача Ради адвокатів Закарпатської області адвоката Шманька О.А. про розгляд справи в порядку загального позовного провадження у даній цивільній справі. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Світлик О.М. від 12.09.2025 постановлено відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Семанцо О.О. про розгляд справи в порядку загального позовного провадження у даній цивільній справі. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Світлик О.М. від 06.10.2025 постановлено визнати заяву представника відповідача Ради адвокатів Закарпатської області адвоката Шманька О.А. про відвід судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Світлик О.М. необґрунтованою. Заяву про відвід судді передано для її вирішення іншому судді у порядку, визначеному частиною першою статті 33 ЦПК України. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Світлик О.М. від 06.10.2025 постановлено визнати заяву представника відповідача [PERSON] адвоката Семанцо О.О. про відвід судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Світлик О.М. необґрунтованою. Заяву про відвід судді передано для її вирішення іншому судді у порядку, визначеному частиною першою статті 33 ЦПК України. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.10.2025 (головуюча суддя Зарева Н.І.) у задоволенні заяви представника відповідача Ради адвокатів Закарпатської області адвоката Шманька О.А. про відвід судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Світлик О.М. відмовлено. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.10.2025 (головуюча суддя Крегул М.М.) у задоволенні заяви представника відповідача [PERSON] адвоката Семанцо О.О. про відвід судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Світлик О.М. відмовлено. Згідно з довідкою про доставку електронного документа ухвалу судді від 29.08.2025 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідач [PERSON] отримав через підсистему «Електронний суд» 31.08.2025 о 2:06 год.\~ Згідно з\~довідкою про\~доставку електронного\~документа ухвалу\~судді від\~29.08.2025\~про прийняття\~позовної заяви\~до розгляду\~та відкриття\~провадження у\~справі відповідач\~Рада адвокатів\~Закарпатської області отримала через підсистему «Електронний суд» 31.08.2025 о 2:06 год.\~ Положеннями частини першої, другої та четвертої статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 09.09.2025 представником відповідача Ради адвокатів Закарпатської області адвокатом Шманько О.А. через підсистему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що згідно з нормами чинного цивільного процесуального закону відповідач це особа, яка на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. В позовній заяві [PERSON] відповідачами є [PERSON] та Рада адвокатів Закарпатської області. Вивчаючи зміст позовної заяви неможливо зрозуміти якими саме діями Рада адвокатів Закарпатської області порушила права та інтереси [PERSON] . Так, [PERSON] є діючим адвокатом, але вона не обліковується в Раді адвокатів Закарпатської області. Зокрема, Рада адвокатів Закарпатської області є колегіальним органом та входить до структури Національної асоціації адвокатів України та є юридичною особою, що має повну цивільну дієздатність та здійснює свою діяльність у відповідності до чинного законодавства України, зокрема Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Положення та Регламенту. [PERSON] на даний час обіймає посаду голови Ради адвокатів Закарпатської області та обраний в законний спосіб. В своїх інтерв`ю, на які посилається позивач [PERSON] , фізична особа [PERSON] озвучував свою суб`єктивну точку зору та жодним чином не оприлюднював, що це є офіційна позиція Ради адвокатів регіону. З даного приводу жодних рішень, як колегіальний орган Рада адвокатів Закарпатської області не приймала. Твердження позивача, що інформація, розповсюджена стосовно неї, розміщена на офіційному сайті Ради адвокатів Закарпатської області, не відповідає дійсності та не доведена жодними доказами. Аналізом тексту позовної заяви [PERSON] встановлено, що вона позивач в своїй заяві в більшості цитує правові норми, що регулюють певні правовідносини і складається думка, що інші учасники справи, юристи-правники не знають цих норм, а саме позивач [PERSON] навчає всіх «та вимагає виконати Закон». Також не зрозумілим є те, яке відношення Рада адвокатів Закарпатської області має до навчання, трудової та громадської діяльності позивача ( [PERSON] ), її нагород, та наукових ступенів. Також Рада адвокатів Закарпатської області наголошує, що [PERSON] обраний на посаду в законний спосіб і це є беззаперечним фактом, який не оспорюється. В контексті позову про захист честі, гідності та ділової репутації [PERSON] абсолютно не зрозуміло, яке відношення до суті позову має професійна та громадська діяльність [PERSON] , його членство в партійних організаціях, отримання ним свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю, тощо. Фізична особа [PERSON] , даючи інтерв`ю, в яких вказані [PERSON] та інші особи, коментував факти, що є в широкому доступі в мережі інтернет та тлумачив події, так як він їх розуміє. Дані обставини вказують на те, що Рада адвокатів Закарпатської області не може бути відповідачем за даним позовом, тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Рада адвокатів Закарпатської області слід відмовити в повному обсязі. На підставі наведеного, просить відмовити позивачу [PERSON] в задоволенні позовних вимог до Ради адвокатів Закарпатської області в повному обсязі. Відповідач [PERSON] не скористався правом подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Статтею 275 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно з частиною першою, другою, третьою та восьмою статті 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] в соціальній мережі «Facebook» на офіційній сторінці Ради адвокатів Закарпатської області ( [INFO] та [INFO] » ( [INFO] було розміщено відеозапис з назвою «Актуальне інтерв`ю [PERSON] про [INFO] », у якому [PERSON] позиціонує себе як голова Ради адвокатів Закарпатської області. Відповідач [PERSON] є засновником і власником медіаресурсу, зокрема YouTube-каналу «#Погляд Фазекоша», який використовується для поширення інформації про його діяльність. У часовому проміжку 0:43-0:52 відеозапису міститься заставка наступного змісту (цитата): «Ексклюзивне інтерв`ю з Головою Ради адвокатів Закарпатської області Олексієм Фазекошем в рамках проекту Євроньюз Україна». Крім того в часовому проміжку 0:60-1:04 ведуча програми [PERSON] повідомила наступне (цитата): «Друзі вітаю вас, це ексклюзивне інтерв`ю для спецпроекту Євроньюз Україна, і сьогодні у нас в гостях голова Ради адвокатів Закарпатської області Олексій Фазекош». З дослідженого судом інтерв`ю вбачається, що під час оприлюднення інформації відносно [PERSON] відповідач [PERSON] виступав саме як голова Ради адвокатів Закарпатської області, відтак, з урахуванням роз`яснень, наведених у абзаці 1 пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», згідно з якими відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації, на думку суду, [PERSON] та Рада адвокатів Закарпатської області є належними відповідачами у даній справі. Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і частинами другою та третьою статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. У пункті 1 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до частини першої, четвертої та шостої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв`язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав. Отже, згідно зі статтею 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 07 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»). Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 13 квітня 2020 року у справі №758/5355/17 не має характеру оціночних суджень інформація, яка стосується конкретних подій, конкретної особи та подається як установлений факт. Судження вважається таким, що має оціночний характер, якщо воно виражає ставлення автора до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами як віра, впевненість чи сумнів. Якщо ж зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку. У справі «Бразільє проти Франції» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що для розрізняння тверджень щодо фактів та оціночних суджень необхідно враховувати обставини справи та загальний тон висловлювань. Так, оціночними судженнями є інформація, яка, з урахуванням характеру вжитих висловлювань, відображає особисте ставлення автора до змісту висловленої ним думки. Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 12 липня 2023 року у справі №341/1988/21, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку. Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав. Матеріалами справи встановлено, що оспорювана інформація дійсно була поширена [INFO] в соціальній мережі «Facebook» на офіційній сторінці Ради адвокатів Закарпатської області та [INFO] », який належить [PERSON] . Відповідачі обставину наявності вказаної інформації у соціальних мережах не спростували. Вказане інтерв`ю викладено доступною для розуміння пересічним громадянином мовою, а його формулювання вочевидь носять не оціночний, а негативно стверджувальний та принизливий характер по відношенню до позивача. Така інформація про позивача не містить в собі сатири, алегорії чи гіпербол тощо, вона не є припущенням чи критикою діяльності позивача, її можна перевірити на достовірність. У часовому проміжку 2:44-3:44 відеозапису голова Ради адвокатів Закарпатської області Фазекош О.А. повідомив наступне (цитата): «...Є група осіб. Серед них [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Це люди, які за останніми нашими даними, працюють на російську федерацію. При чому напряму. Здійснюється їх фінансування. По останнім даним, які отримали, фінансування відбувається через Словенію, через колишніх співробітників КДБ СРСР... План російської федерації розвалити правову систему України шляхом знищення інституту адвокатури...». У постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі №757/56330/18-ц зазначено, що визначення поняття «оціночні судження» міститься у статті 30 Закону України «Про інформацію», а відтак тлумачення цього поняття є питанням права, які суд повинен вирішувати самостійно, про що також зазначав Європейський суд з прав людини (справа «Дмітрієвський проти Росії»). Надаючи правову оцінку характеру спірної інформації суд вважає, що поширена інформація, враховуючи її зміст та характер, не є оціночними судженнями, а є твердженнями про факти. Загальновідомим та законодавчо встановленим є факт того, що збройна агресія російської федерації розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності, а 24 лютого 2022 року переросла в повномасштабне збройне вторгнення на суверенну територію України. Російська федерація є державою агресором та державою терористом, яка незаконно здійснила тимчасову окупацію частини території України та незаконну анексію території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, однією з цілей політичного режиму якої є геноцид Українського народу, фізичне знищення, масові вбивства громадян України, вчинення міжнародних злочинів проти цивільного населення, використання заборонених методів війни, руйнування цивільних об`єктів та об`єктів критичної інфраструктури, штучне створення гуманітарної катастрофи в Україні або окремих її регіонах. Це встановлено, зокрема, Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року №129-VIII «Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором», Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом. Кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення. Кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. Злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі (стаття 2, 11, 12 КК України). Злочини проти основ національної безпеки України, які є особливо тяжкими злочинами, включають в себе, зокрема дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади (стаття 109 КК України), посягання на територіальну цілісність і недоторканність України (стаття 110 КК України), державна зрада (стаття 111 КК України), колабораційна діяльність (стаття 111-1 КК України), пособництво державі-агресору (стаття 111-2 КК України). До кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи відносяться, зокрема такі кримінальні правопорушення, як: умисне вбивство (стаття 115 КК України), катування (стаття 127 КК України). Виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, глорифікація її учасників (стаття 436-2 КК України) відноситься до кримінальних правопорушень проти миру. Оцінюючи зміст та характер повідомленої про позивача інформації, суд\~вважає, що оспорювана інформація не є оціночними судженнями, а є твердженнями про факти, які можна перевірити на достовірність. Із змісту висловленої відповідачем інформації вбачається, що позивачем вчинено та продовжують вчинятися ряд діянь, які мають всі ознаки протиправних та суспільно небезпечних, і за які чинним законодавством передбачена, в тому числі, кримінальна відповідальність. Відтак, поширена та оспорювана позивачем інформація є фактичним твердженням, не підпадає під ознаки оціночних суджень, а дані висловлення виражені у посиланні на відповідні конкретні факти та події. Повідомивши широкому загалу, що позивач належить до колаборантів та зрадників, тобто нібито причетна до вчинення наведених кримінальних правопорушень, відповідач [PERSON] заявив про вчинення [PERSON] суспільно небезпечних діянь, як вже про встановлений та доведений факт, а відтак спірні твердження не є оціночними судженнями. Разом з тим, публічні звинувачення будь-якої особи у вчиненні тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, проти громадян, не може ґрунтуватися на вимислах, чутках та домислах, а мають містити доказове фактичне підґрунтя та не повинні поширюватися до отримання підтверджуючих доказів і перевірки інформації на її достовірність. Зі змісту оспорюваних фраз та контексту їх повідомлення вбачається констатація відповідачем факту здійснення позивачем протиправної діяльності проти основ національної безпеки України, громадян України та в інтересах російської федерації. У рішенні суду «Сіреджук проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що критичні оціночні судження не підлягають доведенню. Проте, якщо поширена інформація має форму обвинувачення, сформульованого як пряме твердження про потенційні кримінальні зловживання, це є досить серйозним. У разі тверджень однієї особи щодо поведінки іншої особи може бути важко встановити різницю між твердженнями щодо фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав. За таких обставин Європейський суд з прав людини не вбачав порушень у тому, що національні суди вимагали обґрунтування тверджень щодо фактів, які лежали в основі висловлених думок, які за відсутності достатніх доказів могли вважатися наклепницькими. Фундаментальний принцип презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, закріплений у статті 62 Конституції України, статті 11 Загальної декларації прав людини, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачає невинуватість особи до тих пір, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому законодавством України і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2019 року у справі №757/46387/15 презумпція невинуватості має призначення не лише оберігати честь і гідність особи від необґрунтованих звинувачень у вчиненні злочину, а й має запобігати формуванню громадської думки щодо винуватості/невинуватості особи за відсутності остаточного судового рішення, тому свобода вираження поглядів та переконань (стаття 34 Конституції України, стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) не є абсолютним правом, а має межі, окреслені правами інших осіб або ж законодавчо встановленими обов`язками (стаття 68 Конституції України). Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 09 лютого 2022 року у справі №577/1629/20, презумпцію невинуватості необхідно розглядати в загальноправовому і процесуальному значеннях. Як загальноправова вимога вона визначає положення особи в суспільстві. Хоча цей принцип сформульований як кримінальний процесуальний, однак його дія виходить за рамки лише кримінального процесу. Презумпція невинуватості об`єктивне правове положення. Це вимога закону, звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Вказане відповідає правовій позиції Європейського Суду з прав людини, який у рішенні від 10 лютого 1995 року у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави. Європейський суд з прав людини також констатував, що має проводитися вагоме розрізнення між твердженнями про те, що особа лише підозрюється у вчиненні певного злочину, і відвертим визнанням того, що особа його вчинила (Bohmer v. Germany, 54, 56, Nestak v. Slovakia, 88-89). Слід принципово розрізняти повідомлення про те, що когось лише підозрюють у вчиненні злочину та чітку заяву, зроблену за відсутності остаточного вироку, про те, що особа вчинила злочин (Ismoilov and Others v. Russia, №2947/06 від 24 квітня 2008 року). У найзагальнішому вигляді правило презумпції невинуватості означає, що особа може бути визнана винуватою у вчиненні злочину і покарана лише за умови, що її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена обвинувальним вироком суду. Повідомлення особі про підозру, складання слідчим та затвердження прокурором обвинувального акта на стадії досудового розслідування, розгляд справи у підготовчому провадженні не вирішують наперед визнання його винуватим у вчиненні злочину. Лише один орган у державі наділений таким правом це суд, який є відповідно до Конституції України (стаття 124) носієм судової влади, що здійснює правосуддя в умовах законності, незалежності, гласності та змагальності. Враховуючи системний аналіз норм КПК України та принцип презумпції невинуватості, який закріплений у статті 62 Конституції України, статті 2 КК України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 11 Загальної декларації прав людини, відсутні правові підстави стверджувати, що особа, яка не перебуває в статусі підозрюваного чи в іншому процесуальному статусі, має відношення до вчинення злочину, який розслідується. Відповідно до положень КПК України здійснюється досудове розслідування злочинів (статті 215, 216, 246, 294 КПК України), а про початок здійснення чи наявність кримінального провадження стосовно конкретної особи можливо стверджувати виключно у випадку наявності підозрюваних у таких провадженнях. Станом на дату розповсюдження вищезазначеної інформації відсутні жодні обвинувальні вироки суду та будь-які кримінальні провадження, пов`язані з фактами чи обставинами, згаданими відповідачем, в яких позивач мала б будь-який процесуальний статус, передбачений КПК України. Наведене підтверджується наданим позивачем витягом з інформаційно-аналітичної системи МВС України про відсутність у неї судимостей. Відповідачем [PERSON] під час розгляду справи суду не було надано будь-яких достатніх, належних та допустимих доказів, які підтверджували б достовірність оспорюваної інформації. Отже, поширена інформація порушує принцип презумпції невинуватості, закріплений статтею 62 Конституції України, статтею 2 Кримінального Кодексу України, пункту 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, пункту 1 статті 11 Загальної декларації прав людини та пункту 2 статті 14 Міжнародного Пакту про громадянські і політичні права, а також суперечить прецедентній практиці Європейського суду з прав людини стосовно порушення принципу презумпції невинуватості. Як встановлено судом, у часовому проміжку 7:28-8:10 голова Ради адвокатів Закарпатської області Фазекош О.А. повідомив наступне (цитата): «Ви знаєте, я коли їхав, один мій колега розказав уже анекдот. Із…про опозицію адвокатську, що приїжджає перевірка в психіатричну клініку, ідуть по карідору врачі. І зліва тихопомішані, справа буйнопомішані, в кінці велика желізна клітка з надпіссю особливо небезпечні і там сидить [PERSON] , Сікора і [PERSON] це канешно гумор, я не поділяю таких анекдотів і так дальше». Крім того, на питання ведучої що треба, щоб адвокатура стала сильною і незалежною, у часовому проміжку 19:30-19:58 голова Ради адвокатів Закарпатської області Фазекош О.А. повідомив наступне: «про цих дурнів вначалі… тому шо вони жалюгідні». Згідно з Академічним тлумачним словником української мови дурень це розмовне слово для позначення розумово обмеженої, тупої людини, уживається з метою образити кого-небудь. На думку суду, відповідач [PERSON] хоч і стверджує, що не поділяє такий гумор, однак озвучуючи такі фрази як «психіатричну клініку… велика желізна клітка з надпіссю особливо небезпечні… і там сидить [PERSON] », тим самим ототожнив позивача із хворими пацієнтами психіатричних закладів охорони здоров`я. За наведених обставин судом встановлено здійснення поширення вказаної інформації [INFO] в соціальній мережі «Facebook» на офіційній сторінці Ради адвокатів Закарпатської області ( [INFO] та [INFO] » (https://youtu.be/DC2gTyfCNkg), що мало наслідком доведення інформації до відома невстановленого широкого кола осіб; поширена інформація безпосередньо стосується особи позивача та має всі ознаки недостовірної та негативної, що не було спростовано відповідачем; поширення інформації через своє змістовне навантаження завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам позивача, оскільки в ній містяться відомості про події та факти, які не відповідають дійсності. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З аналізу наведених норм процесуального та матеріального права можна дійти висновку, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Оскільки відповідачем [PERSON] не доведено достовірності розповсюдженої інформації, яка порушує право позивача на повагу до його честі, гідності та ділової репутації, тому суд дійшов висновку, що немайнові права позивача\~підлягають відновленню шляхом визнання такої інформації недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача. Як роз`яснено у пункті 25 постанови Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Отже, вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. Інформація, що визнана судом такою, яка порочить честь, гідність і ділову репутацію позивача, була поширена через публікацію на сторінці Ради адвокатів Закарпатської області у соціальній мережі Facebook та на YouTube-каналі «# [INFO] », який належить [PERSON] . Таким чином, Рада адвокатів Закарпатської області, як адміністратор сторінки, здійснила поширення інформації шляхом розміщення публікації з провокативною назвою та гіперпосиланням, що сприяло публічному розголошенню недостовірних висловлювань, а відповідач [PERSON] поширив зазначену інформацію на своєму [INFO] ». Суд зауважує, що спростування недостовірної інформації є немайновим обов`язком, що не передбачає солідарної відповідальності. Солідарне виконання такого зобов`язання неможливе, оскільки відповідачі використовували різні канали поширення інформації. Тому, оскільки позивачем доведено факт поширення недостовірної інформації відповідачами, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо спростування поширеної інформації, однак з урахуванням наведеного суд розмежовує обов`язки відповідачів: Рада адвокатів Закарпатської області зобов`язана здійснити спростування через власну сторінку у Facebook, а [PERSON] - через свій канал у YouTube шляхом розміщення на них вступної та резолютивної частин цього рішення протягом п`яти днів із моменту набрання ним законної сили. Враховуючи наведене, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. При цьому суд зазначає, що у рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У контексті вказаної практики суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. У відповідності до\~статті 141 ЦПК України наведена суму судового збору підлягає стягненню з відповідачів у рівних частках, оскільки солідарне відшкодування судових витрат законом не передбачено.

Outcome: partial