Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

Позивач ТОВ «Діджи Фінанс» звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 31.03.2021 за власного волевиявлення, в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан», [PERSON] подано заявку на отримання кредиту № 102935125. Дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті товариства. ТОВ «Мілоан» направлено відповідачу електронним повідомленням (смс) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов указаного кредитного договору, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті Товариства. Тож оформлення кредиту онлайн здійснено із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. Відповідно до умов кредитного договору, до укладення договору отримав проект цього кредитного договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами та Правилами, що розміщені на веб- сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору. Таким чином, відповідач уклав договір про споживчий кредит № 102935125 від 31.03.2021 з ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення йому були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок у сумі 5000 грн. Згідно Правил Товариство не отримує повні реквізити банківської картки, які необхідні для здійснення операцій по карті через Інтернет. Для платіжних операцій по картах Товариством використовуються відповідні сертифіковані платіжними системами сервіси. Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого, 08.07.2021 згідно умов договору відступлення прав вимоги № 04Т, ТОВ «Мілоан» відступлено право вимоги за кредитним договором № 102935125 від 31.03.2021 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», яке відповідно набуло права вимоги до відповідача. Згідно договору відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором (ТОВ «Діджи Фінанс») становить 23000,00 грн., із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 5000 грн.; заборгованість за відсотками становить 18000,00 грн.; заборгованість за комісійними винагородами становить 0 грн.; заборгованість за пенею становить 0 грн. У зв`язку з істотними порушеннями відповідачем умов кредитного договору № 102935125 від 31.03.2021, позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача, зазначену у кредитному договорі № 102935125 від 31.03.2021, направлено повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Діджи Фінанс», зазначивши інформацію про порядок погашення заборгованості за Кредитним договором № 102935125 від 31.03.2021. Не зважаючи на це, позичальник не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені Кредитним договором № 102935125 від 31.03.2021 На підставі викладеного, просить стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 102935125 від 31.03.2021 у розмірі 23000,00 грн., а також у порядку розподілу судових витрат стягнути із відповідача на їхню користь судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.10.2025 відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачем 27.10.2025 до суду подано відзив на позовну заяву, сформований у системі «Електронний суд», у якому позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Зазначає, що згідно зі статтею 257 ЦК України, загальний строк позовної давності становить три роки, перебіг якого відповідно до статті 261 ЦК України, починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. У даній справі кредитні кошти були отримані 31 березня 2021 року, а доказів подальших платежів чи продовження строку договору не існує. Отже, останнім днем можливого пред`явлення позову було 31 березня 2024 року. Позов ТОВ «Діджи Фінанс» подано лише у 2025 році, тобто після спливу трирічного строку позовної давності. Відповідно до статті 267 ЦК України, сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Жодних доказів переривання або зупинення перебігу позовної давності (здійснення платежів, підписання актів звірки, письмових звернень відповідача до кредитора) позивачем не надано. Крім того, позивач не надав належних і допустимих доказів фактичного надання кредитних коштів у заявленому розмірі; розрахунку заборгованості, який би підтверджував суму вимог; нарахування відсотків та штрафних санкцій відповідно до умов договору. Відповідно до статті 81 ЦПК України, саме на позивача покладається обов`язок довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. У матеріалах позову такі докази відсутні або неналежні. До того ж, відповідачу не надходили будь-які письмові повідомлення, вимоги чи претензії від позивача, що підтверджує відсутність наміру кредитора своєчасно захищати свої права. Це також свідчить про несумлінність дій позивача, який звернувся до суду лише після спливу строку давності. Таким чином просить відмовити ТОВ «Діджи Фінанс» у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі у зв`язку із спливом строку позовної давності та застосувати положення ст. 267 ЦК України щодо спливу строку позовної давності. У свою чергу, представником позивача 30.10.2025 до суду направлено відповідь на відзив на позовну заяву, сформована у системі «Електронний суд», у якій з метою повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи представник позивача викладає пояснення, міркування і аргументи по справі, оскільки доводи представника відповідача вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Щодо доводів відповідача про те, що строк позовної давності минув, з посиланням на відповідні норми законодавства зазначає, що починаючи з березня 2020 року строк позовної давності продовжився на строк дії карантину, який тривав до 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року, а починаючи з 24 лютого 2022 року строк позовної давності продовжився на строк дії в Україні воєнного стану, який діє на даний час. Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» Закону№ 4434-ІХ від 14.05.2025, який набув чинності 04.09.2025, пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено. Звертає увагу, що за загальним правилом строк позовної давності за договором про споживчий кредит № 102935125 від 31.03.2021 не сплинув, оскільки його перебіг був призупинений на період дії карантину та воєнного стану. Відповідно до Закону України № 4434-ІХ перебіг позовної давності відновлюється з 04.09.2025, тобто саме з цієї дати продовжується (а не завершується) її відлік. Таким чином, трирічний строк позовної давності за вказаним договором почне обчислюватися (продовжиться) з 04.09.2025, і спливе лише після спливу цього трирічного періоду - тобто 04.09.2028, якщо не буде інших підстав для його переривання чи зупинення. Щодо доводів відповідача, що позивачем не доведено фактичного надання кредитних коштів у заявленому розмірі, указує, що згідно п. 2.1. договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. На момент укладення договору діяли Правила надання фінансових кредитів товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» в редакції від 29.12.2020, з умовами яких відповідач міг без перешкод ознайомитися, як до укладення договору, так і в ході його укладення, на веб-сайті Товариства за відповідним електронним посиланням. Наявна в матеріалах справи копія платіжного доручення № 26357433 від 31.03.2021 року є належним та допустимим доказом на підтвердження перерахування ТОВ «Мілоан» кредитних коштів відповідачу на умовах визначених договором про споживчий кредит № 102935125 від 31.03.2021. Щодо доводів відповідача, що позивачем не обґрунтований розрахунок заборгованості зазначає, що згідно п. 1.2. Кредитного договору сума (загальний розмір) кредиту становить 5 000,00 грн. у валюті: українські гривні. Відповідно до п. 1.3. Кредитного договору кредит надається строком на 15 днів з 31.03.2021 (строк кредитування). Пунктом 1.4. Кредитного договору визначено, що термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 15.04.2021. Згідно п. 1.5. Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 3000,00 грн. в грошовому виразі та 1460,00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1¬1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 8000,00 гривень. Загальні витрати позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 Договору. позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. Відповідно до п. 1.5.2. кредитного договору проценти за користування кредитом: 3000,00 грн., які нараховуються за ставкою 4,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Поряд з цим, згідно п. 1.6. кредитного договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Незважаючи на інші умови Договору сторони домовились, що якщо позичальник всупереч умовам цього Договору продовжує користуватись кредитом після спливу терміну (дати) повернення кредиту, проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6 Договору в період прострочення позичальника нараховуються за вибором позикодавця в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 Договору. Отже, на відміну від продовження (пролонгації) строку кредитування на пільгових умовах, продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах з процентною ставкою 5,00 % не передбачало вчинення від позичальника певних дій, окрім як самого факту продовження користування кредитними коштами. Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку договору, а також погодили умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. До того ж, враховуючи, що у кредитному договорі сторонами був обумовлений строк нарахування відсотків, а саме відсотки нараховуються до дня повного погашення заборгованості за кредитом, оскільки на даний момент заборгованість по кредитам погашена не була, позивач вважає, що ним обґрунтовано були нараховані відсотки за період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення, тому вважають, що позовні вимоги в цій частині також підлягають до задоволення. Отже позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим за кредитним договором виникла заборгованість в загальному розмірі 23 000,00 грн., в тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 5 000,00 грн. - згідно п. 1.2 Договору; заборгованість за процентами в розмірі 18 000,00 грн. - згідно п. 1.5.2 Договору нараховано 3 000,00 грн., згідно п. 1.6 Договору нараховано 15 000,00 грн.. На підтвердження законності нарахування заборгованості позивачем до позовної заяви було долучено відомість про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором, яка сформована, підписана та надана первісним кредитором ТОВ «Мілоан». Тож позовні вимоги вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві та відповіді на відзив просить розгляд справи проводити у відсутність їхнього представника, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, 27.10.2025 до суду подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи думку представника позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків. У судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 31.03.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 102935125, відповідно до п. 1.1 якого кредитодавець зобов`язується на умовах визначених договором, на строк визначений п. 1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити проценти за користування ним та комісію за надання кредиту, передбачені договором. Згідно умов договору вбачається: сума (загальний розмір) кредиту становить 5000,00 грн. у валюті Українська гривня: кредит надається строком 15 днів з 31.03.2021 (строк кредитування); термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 15.04.2021; комісія за надання кредиту 00,00 грн., проценти за користування кредитом 3000,00 грн., які нараховуються за ставкою 4,0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, тип процентної ставки фіксована, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 грн. (п. 1.2-1.7договору). Отже, ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі встановленому договором, шляхом перерахування на картковий рахунок відповідачу кошти у сумі 10000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 26357433 від 31.03.2021. Однак відповідач свої зобов`язання належним чином та у повному обсязі не виконав, у результаті чого виникла заборгованість за вказаним договором, яка згідно розрахунку первісного кредитора станом на 08.07.2021 становить 23000,00 грн. Водночас судом встановлено, що 08.07.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладений Договір відступлення прав вимоги № 04Т, відповідно до якого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги набуло право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в реєстрі прав вимоги, що є Додатком до Договору. Відтак, відповідно до витягу з додатку до Договору факторингу № 04Т від 08.07.2021 ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги зокрема до боржника [PERSON] за кредитним договором № 102935125 від 31.03.2021 на загальну суму 23000,00 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту становить 5000,00 грн. та заборгованість за відсотками - 18000,00 грн. Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Таким чином, суд приходить до висновку, що копія договору про відступлення прав вимоги (факторингу) та реєстр прав вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.ч.1,3,4,7 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну корупцію). Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Зі змісту ч. 2 ст. 1054 ЦК України випливає, що до кредитних відносин застосовуються положення законодавства, які регулюють позичкові відносини (параграф 1 глави 71 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. З чого слідує, що не спростування відповідачем презумції правомірності кредитного договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення кредитних договорів, підлягають виконанню. Водночас, статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Договір про споживчий кредит № 102935125 від 31.03.2021 є діючим та не визнаний недійсним, містить інформацію про розмір кредиту, умови нарахування процентної ставки за користування кредитом та строк, протягом якого кредитор має право нараховувати проценти за користування кредитом та інші умови, які погоджені та підписані відповідачем. Тож, підписуючи кредитний договір відповідача добровільно погодився з усіма його умовами, зокрема, з строком кредитування та розміром процентної ставки, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому статтею 627 ЦК України. Відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини з кредитором, якщо вважав встановлений розмір процентів несправедливим, натомість він свідомо та без будь-яких застережень погодив умови договору, що підтверджується його підписом. Разом з тим, у відзиві поданому 27.10.2025 відповідач указує на пропущення позивачем строку позовної давності до цих вимог, будь-яких обґрунтованих доводів щодо такого твердження не надано. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У постанові ВП ВС від 04.12.2018 по справі №910/18560/16 (12-143гс18) сказано, що позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними: «Однак застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог». Згідно із ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч.ч.1, 5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, умов договору, паспорта споживчого кредиту та договору кредитного договору № 102935125 від 31.03.2021, позивач до суду із позовом звернувся 09.10.2025. Разом з тим, суд звертає увагу, що постановою КМУ від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (№ 211), запроваджено з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України карантин. У подальшому його було неодноразово продовжено (востаннє Постанова КМУ № 1236 від 09.12.2020, якою продовжено карантин до 30.06.2023). Разом з тим, 30.03.2020 Верховною Радою України було прийнято ЗУ «Про внесенння змін до деяких законодавчих актів України спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (№ 540-IX), відповідно до якої Прикінцеві та Перехідні положення ЦК України були доповнені п. 12. Зазначений ЗУ від 30.03.2020 № 540-IX набрав чинності 02.04.2020. Згідно п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Окрім цього, відповідно до п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Так, 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 в Україні було введено правовий режим воєнного стану строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та триває до цього часу. Отже, оскільки з визначеної дати повернення кредиту 15.04.2021 та на момент подання позову до суду діяли карантинні заходи та правовий режим воєнного стану, то відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України позивач не пропустив строк позовної давності, визначений ст. 258 ЦК України, та з огляду на вказане, звернувся до суду з дотриманням строку, визначеному законодавством, а тому суд оцінює критично указане твердження відповідача щодо пропуску цього строку. Таким чином, оскільки у судовому засіданні доведено, що відповідач отримав кредитні кошти, користувався ними, однак свої зобов`язання щодо повернення у встановлений договором строк кредиту та сплатити процентів за користування ним не виконав, беручи до уваги дослідженні в судовому засіданні докази, у зв`язку з чим за кредитним договором № 102935125 від 31.03.2021 утворилась заборгованість у загальному розмірі 23000,00 грн., суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення вказаної суми заборгованості з відповідача на користь позивача. При цьому, порядок нарахування та розмір відсотків за користування кредитом повністю відповідає умовам договору та вимогам законодавства. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved