Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з цим позовом до відповідача [PERSON] та просить позбавити його батьківських прав стосовно дитини, [PERSON] , [INFO] , встановити над ним опіку та призначити її опікуном. Позов мотивує тим, що сторони мають дитину. З березня 2015 року [PERSON] залишив позивачку з дитиною та з ними не спілкується. Оскільки відповідач з дитиною не спілкувався то позивачкою було вирішено не звертатися до суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Позивачка стверджує, що відповідач не піклується про дитину, не проявляє інтересу до неї, не цікавиться успіхами дитини, не піклується про фізичний, духовний розвиток дитини, не цікавиться навчанням, не займається підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву до суду у встановлений строк не надіслав. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити. Позивачка суду пояснила, що останній раз відповідач бачив дитину п`ять років тому на її день народження. З того часу відповідач з дитиною не спілкується. Де відповідач перебуває тепер їй невідомо. Раніше не зверталась до суду за стягненням аліментів з відповідача на утримання дитини. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлявся про місце та час розгляду справи, про причину неявки не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надіслав. Представник Долинської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області в судове засідання не з`явився, повідомлявся про місце та час розгляду справи, про причину неявки не повідомив. Свідок [PERSON] , [INFO] суду пояснив, що позивачка є його дружиною. Особисто відповідача ніколи не бачив. Зі своєю дружиною проживають разом з 2019 року та з того часу особисто забезпечує дитину відповідача всім необхідним. Між ним та дитиною склались такі стосунки, що дитина його називає батьком. [PERSON] за період його проживання з дружиною не брав будь-якої участі у вихованні своєї дитини. Свідок [PERSON] , [INFO] суду пояснила, що є сусідкою позивачки. Особисто знає, що батько відвідував дитину одного разу. Тоді він придбав для дитини торт та вимагав від позивачки повернути гроші за цей торт для дитини. [PERSON] жодної копійки на утримання дитини не надавав, а навпаки забирав дитячі гроші на власні потреби. Стверджує, що відповідач участі у вихованні дитини не бере. З того часу коли дитині виповнилося один рік, відповідач [PERSON] до неї не з`являвся та допомоги від нього не було. Дитина [PERSON] , [INFO] суду пояснила, що має бажання позбавити свого батька стосовно неї батьківських прав. З батьком спілкування у будь-яких формах не підтримує. Батько не здійснює дій щодо її виховання та утримання. Особисто трохи батька пам`ятає. Бачила його останній раз на свій день народження коли їй виповнилося п`ять років. Після цього більше його не бачила та з ним не спілкувалась. Тепер називає батьком свого вітчима. Суд, заслухавши пояснення позивачки, її представника, свідків, дитини, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (чч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України). Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом установлено, що сторони є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 9 грудня 2014 року (а. с. 18). За змістом характеристики Комунального закладу «Олександрівська гімназія Долинської міської ради» від 24 лютого 2025 року № 19/1-12, а також довідки цього ж закладу № 01/-13 від 24 лютого 2025 року, дитина характеризується позитивно, навчається в четвертому класі. Мати завжди відвідує батьківські збори, приймає активну участь у житті класу, завжди на зв`язку, постійно цікавиться навчанням дитини, дівчинка завжди має охайний вигляд, забезпечена необхідним шкільним приладдям. Згідно з висновком виконавчого комітету Долинської міської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 30 жовтня 2025 року № 01-40/529/2, є доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Органом опіки та піклування за цим висновком встановлено безвідповідальну поведінку з боку батька дитини, який самоусунувся від її виховання. Верховний Суд у постанові від 24 січня 2024 року в справі № 450/4288/21 зробив висновок, що «відповідно до чч. 4, 5, ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). Передбачена чч. 4 та 5 ст. 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами чч. 4 та 5 ст. 19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступу до правосуддя і означав би порушення положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід має загальний характер і є цілком справедливим для випадків, коли не було отримано письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок, зокрема, у зв`язку із перебуванням дитини за межами країни, перебуванням дитини на непідконтрольній території, неможливості встановити місце фактичного перебування дитини з одним із батьків тощо (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 523/19706/19 (провадження № 61-12112сво22))». За змістом п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд установив, що відповідач [PERSON] тривалий час разом із власною малолітньою дитиною не проживає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. Ці обставини вірогідно існують, згідно з фактичними даними, що містяться у матеріалах цивільної справи. З огляду на вищезазначене, суд уважає доведеним той факт, що відповідач у справі ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а саме ухиляється від виконання обов`язків щодо піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Об`єктивних причин за яких відповідач не виконував покладені на нього батьківські обов`язки судом не встановлено та доказів з цього приводу матеріали справи не містять. Отже, суд дійшов до переконання про обґрунтованість цього позову про позбавлення батьківських прав та його задоволення. За змістом ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з чч. 2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом установлено, що у відповідача є дитина щодо якої суд уважає є підстави для позбавлення його батьківських прав. Відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Дитина сторін зважаючи на її вік, а саме те, що вона є малолітньою, відповідно має незадовільне матеріальне становище, що суд враховує при визначенні розміру аліментів. Суд виходить з презумпції фізичного здоров`я батьків та самої дитини, оскільки інших відомостей про це сторони не надали. Відомості про майновий стан відповідача у справі відсутні. Так само відсутні відомості про наявність на його утриманні інших дітей, чи зобов`язань. Суд уважає визначити розмір аліментів, що будуть стягуватись з відповідача на користь позивачки на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовну заяву пред`явлено до суду 18 березня 2025 року, відповідно починаючи з цієї дати суд присуджує аліменти. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Отже, суд дійшов до висновку про задоволення цього позову. Позивачкою не надано суду фактичних даних про понесення нею судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved