Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

21.2.2025 р. [PERSON] звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до Комунального некомерційного підприємства «ГРЕБІНКІВСЬКА ЦЕНТРАЛЬНА ЛІКАРНЯ» про стягнення невиплаченої заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 672000 грн. Сторони, будучи у встановленому законом порядку повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення не подано. Крім того, в силу вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. В судоввому засіданні встановлено, що Наказ про звільнення позивача був виданий відповідачем 29.11.2024 р. Позивач вказаний наказ отримав 10.12.2024 р., про що є відповідний запис в тексті наказу, який позивач додає до позовної заяви. Таким чином, тримісячний строк закінчується 01.03.2025 р., якщо обраховувати з дня видачі наказу про звільнення. Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: «5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;» Відповідачем був виданий наказ № 01-к від 24.05.2021 р. про прийняття на роботу позивача до КНП «Гребінківська Центральна лікарня» (код ЄДРПОУ 44380503) на посаду заступника директора. Копії даного наказу у позивача на руках немає, але відповідно до Постанови КМУ «Про порядок повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу/укладення гіг-контракту» відповідачем було направлено до ДПС два повідомлення про прийняття на роботу позивача від 25.05.2021 р. Відповідно до повідомлень дата початку роботи відповідачем зазначена 26.05.2021 р. Також, в даних повідомленнях вказано номер наказу, згідно якого позивача було прийнято на роботу. Отже, доказом прийняття на роботу позивача є копії повідомлень, направлених відповідачем Державній податковій службі. Також, доказом прийняття позивача на роботу є запис в трудовій книжці позивача. Згодом, 11.06.2021 р., через 12 робочих днів після прийняття на роботу позивача, відповідач повідомив, що позивача не буде допущено до робочого місця без пояснення причин. При цьому, позивач неодноразово просив відповідача або допустити позивача на роботу або видати наказ про звільнення. Відповідач не допускав позивача до роботи, не видавав наказ про звільнення, не виплачував нараховану заробітну плату за фактично відпрацьовані дні та не нараховував заробітну плату в період коли не допускав позивача до роботи. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області по справі № 362/1945/24 від 18.09.2024 р. було вирішено, позов [PERSON] до Комунального некомерційного підприємства «Гребінківська центральна лікарня» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, - задовольнити та стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Гребінківська центральна лікарня» на користь [PERSON] невиплачену під час звільнення заробітну плату з урахуванням інфляції в розмірі 2516 (дві тисячі п`ятсот шістнадцять) грн. 02 коп. При цьому, судовим рішенням, яке набуло законної сили було встановлено, що позивача було прийнято на роботу наказом № 01-к від 24.05.2021 р. на посаду заступника директора КНП «Гребінківська Центральна лікарня». Таким чином, факт перебування позивача в трудових відносинах з відповідачем не потребує доказування. Доказом вказаних обставин є Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області по справі № 362/1945/24 від 18.09.2024 р. Після набуття законної сили рішення суду, відповідач звернувся до позивача з пропозицією здійснити розрахунок з позивачем, допустити до роботи позивача або видати позивачу на руки наказ про звільнення та видати на руки позивачу трудову книжку з записом про звільнення. Доказом даної обставини є заява відповідача від 29.11.2024 р. Станом на 14 жовтня 2024 р. згідно Довідки сформованої засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України від 14.10.2024 _18:54 [PERSON] , Номер Облікової картки застрахованої особи [NUMBER] , РНОКПП: [NUMBER] , Паспорт: [NUMBER] , рахувалася, як особа, яка працює у відповідача та не звільнена. Доказом даної обставини є довідка, сформована засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України від 14.10.2024 р. Таким чином, позивача не допускали до роботи, позивач рахувався застрахованою і не звільненою з займаної посади. Згідно Витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 23.11.2024 р. в розділі «Відомості про страхувальників за періоди з 2000 року (відповідно до звітних відомостей)» [PERSON] рахувалася на основному місці роботи в КНП «ГЦЛ» код підприємства 44380503. Доказом даної обставини є витяг з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 23.11.2024 р. 21 листопада 2024 р. [PERSON] звернулася до керівника медичного закладу з відповідним повідомленням та просила надати їй Наказ про звільнення або забезпечити допуск до її робочого місця. Отримала відмову, про що був складений Акт про відмову допуску до робочого місця від 21 листопада 2024 р. о 08 год 30 хв., який був належним чином зареєстрований та завірений генеральним директором лікарні за підписом присутніх працівників лікарні та секретаря Гребінківської селищної ради Лисак Віталієм Олександровичем та помічником депутата місцевої ради Ткаліч І. В. Доказом даної обставини є акт про відмову в допуску до робочого місця, який додається до позовної заяви. 29 листопада 2024 р. [PERSON] було подано та належним чином зареєстровано заяву про звільнення її із займаної посади за власним бажанням відповідно до вимог чинного законодавства України - з моменту реєстрації даної заяви та вручення нарочно Наказу про звільнення. Доказом даної обставини є заява від 29.11.2024 р. 10 грудня 2024 р. [PERSON] отримала на руки Наказ № 52-к про звільнення від 29 листопада 2024 р. та було здійснено відповідний запис у [PERSON] . Доказом даної обставини є Наказ № 52-к від 29 листопада 2024 р. Таким чином, фактично позивач з 11.06.2021 р. не був допущений до роботи відповідачем і відповідач не видавав позивачу розрахункові, трудову книжку та наказ про звільнення. Отже, з вини відповідача позивач перебувала у вимушеному прогулі, відповідач не виконував свій обов`язок по видачі позивачу трудової книжки та наказу про звільнення починаючи з дня прийняття на роботу та по 29.11.2024 р. При цьому, відповідач не звільняв позивача, не допускав до робочого місця, не виплачував нараховані кошти та не нараховував заробітну плату. Невчасне оформлення трудових відносин з позивачем, цілеспрямоване безпідставне умисне небажання дотримуватися вимог трудового законодавства відповідачем, грубі порушення з боку керівництва медичного закладу (роботодавця) негативно вплинуло на несвоєчасне оформлення та призначення гарантованої державою Пенсії по досягненню пенсійного віку позивача ( [INFO] ), через відсутність оформлення запису в Трудовій Книжці, не сплати належних відрахувань до Пенсійного фонду України як загальнообов`язкових платежів , відсутність заробітної плати, яка прямо впливає на розрахунок щодо призначення суми пенсії, відсутність трудового страхового стажу. З огляду на публічну офіційну інформацію керівника КНП «ГЦЛ» [PERSON] , що прозвучала у зверненні до депутатів органу місцевого самоврядування на 41 сесії Гребінківської селищної ради 25 грудня 2024 р., медичний заклад має велику заборгованість по заробітній платі перед своїми працівниками, як працюючими, так і перед тими, що звільнилися ще за період з 2021 р. по 2024 р. Бізнес-рахунки медичного закладу заблоковані Виконавчою службою у зв`язку з судовими наказами за рішеннями Васильківського міськрайонного суду Київської області. Доказом системних порушень трудових прав працівників відповідачем є відповідь на адвокатський запит адвоката Крикунова Д.О. від Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці. Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно статті 235 КЗпП України в редакції яка діяла станом на 11.06.2021 року день фактичного звільнення позивача. , -« У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.» Згідно статті 235 КЗпП України в діючій редакції станом на день отримання наказу позивачем про звільнення -«У разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.». Згідно з ч.1. 2 ст.48 КЗпП України, в редакції, яка діяла станом на 11.06.2021 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. Порядок ведення трудових книжок затверджено Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція). У п.2.3 Інструкції зазначено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні проводитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. У п.2.4. цієї ж Інструкції вказано, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Згідно з п. 2.27 Інструкції днем звільнення вважається останній день роботи. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №301 від 27.04.1993 р. «Про трудові книжки», трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку Згідно з п «б» п. 7.1 Інструкції, на підприємстві ведеться книга обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 р. N 277. У разі одержання трудової книжки у зв`язку із звільненням працівник розписується у особистій картці і у книзі обліку. Пунктом 4.1 Інструкції передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Згідно з п.4.2 Інструкції, якщо працівник відсутній на роботі вдень звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Відповідно до ст.47 КЗпП України, в редакції, яка діяла станом на 11.06.2021 р., Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Згідно статті 47 в редакції, яка діє на даний час,-« Роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.» Згідно із ч.5 ст.235 КЗпП України, в редакції, яка діяла станом на 11.06.2021 року,-« у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу» Згідно п. 5 ст. 235 КЗпП України в діючій редакції,-«У разі затримки видачі копії наказу (розпорядження) про звільнення з вини роботодавця працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.» Аналіз зазначених вище правових норм дає підстави вважати, що саме на роботодавця покладений обов`язок забезпечити видачу працівнику належним чином оформленої трудової книжки у день звільнення. І лише належне виконання вимог п. 4.2. Інструкції роботодавцем може свідчити про відсутність його вини у невидачі трудової книжки у встановлений законом строк. Для застосування положень ч.5 ст.235 КЗпП України необхідна наявність таких умов: затримка у видачі трудової книжки: вина власника або уповноваженого ним органу, вимушений прогул та затримка видачі наказу про звільнення. У постанові від 05.02.2020 р. у справі № 761/29172/18 Верховний Суд висловив правову позицію, згідно з якою середній заробіток у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки виплачується працівникові за наявності сукупності умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки. Згідно з постановою Верховного Суду від 4 листопада 2020 р. справа 812/390/16, Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику трудову книжку вдень звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу, працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Невидача працівнику трудової книжки у день звільнення прирівнюється до не проведення у встановленому законом порядку звільнення працівника. Отже, працівник, якому не була видана трудова книжка в день звільнення вважається таким, що не був звільнений з роботи відповідно до норм трудового законодавства. Отже, фактично відповідач припинив трудові відносини з позивачем 11.06.2021 р. та не нараховував заробітну плату, починаючи з 11.06.2021 р. Таким чином, відповідач наказ про звільнення позивача, видав лише 29.11.2024 р. та трудову книжку з записом про звільнення видав позивачу також 29.11.2024 р. При цьому, весь період з 11.06.2021 р. (день фактичного звільнення та не допуску на роботу) по 29.11.2024 р. (отримання наказу про звільнення та видачі трудової книжки), позивач перебував у вимушеному прогулі у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх обов`язків, встановлених ст. 235 КЗпП України невидачі трудової книжки в день звільнення та затримка наказу про звільнення. Статтею 233 КЗпП України, в редакції, яка діяла станом на в період виникнення спірних правовідносин та до встановлено, що «Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.» В діючий редакції статті 233 КЗпП встановлено, що «Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні». За своєю суттю, вимушений прогул це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію. Такий період невиконання трудової функції можна порівняти з простоєм (невідпрацьований час не з вини працівника). Вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця. Тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, і сама виплата відповідно названа середньою заробітною платою за час вимушеного прогулу. Даний розрахунок зроблений на підставі Довідки сформованої засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України від 14.10.2024 року о 18:54 № 7934 5995 5619 4926. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 7 жовтня 2020 р. у справі № 523/14396/19 зазначив, що суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника середній заробіток за час вимушеного прогулу без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем під час виконання відповідного судового рішення, а отже, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу під час виплати працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів, які підлягають сплаті податковим агентом. Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом у постановах від 16 листопада 2020 р. у справі № 607/3509/17; від 25 березня 2021 р. у справі № 185/2109/18-ц; від 3 листопада 2021 р. у справі № 645/2856/18; від 23 грудня 2021 р. у справі № 607/1429/17. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача про стягнення невиплаченої заробітної плати за час вимушеного прогулу є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved