Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

Представник позивача адвокат Денисенко В.М. в інтересах [PERSON] , звернулася до суду із позовом до [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Андрушівської міської ради Житомирської області та орган опіки та піклування Житомирської міської ради в якому просить, визначити способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею батьком, який проживає окремо, зокрема встановити наступний графік спілкування із дитиною: - кожну першу та третю п`ятницю з 18 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв. неділі за місцем проживання батька, з можливістю проводити час із дитиною, в розважальних закладах, парках та місцях відпочинку, без участі матері дитини - [PERSON] ; - надати можливість спільного відпочинку разом із дитиною в літній період протягом 15-ти календарних днів у місці та в період, визначений за домовленістю між батьком та матір`ю дитини; - надати батькові можливість спільного відпочинку разом із дитиною, в зимній період протягом 10 календарних днів у місці та в період, визначені за домовленістю між батьком та матір`ю дитини, з урахуванням стану здоров`я дитини та навчального графіку; - зобов`язати [PERSON] повідомляти [PERSON] про зміну дитиною - [PERSON] , місця проживання, навчання та про його захворювання; - надати [PERSON] можливість в період хвороби сина, відвідувати його за місцем проживання, перебування чи лікування. Позовні вимоги мотивуються тим, що в період спільного проживання, у [PERSON] та [PERSON] . [INFO] народився син - [PERSON] . В 2023 році сторони припинили проживати разом, після чого відповідачка разом з дитиною переїхала проживати за зареєстрованим місцем свого проживання, а в приблизно через рік після цього - до міста Андрушівка, де наразі проживає у родині співмешканця. Після того, як [PERSON] переїхала з дитиною від відповідача, вона систематично, без будь-якого обґрунтування та вагомих підстав, відмовляла йому у побаченнях із дитиною, навіть якщо вони попередньо про це домовлялись. Будь-які спроби домовитись про побачення із сином, проведення із ним спільного часу, в тому числі відпочинку, в тому обсязі, який буде достатнім для належного виконання ним батьківських обов`язків щодо виховання дитини, не дали ніякого результату і згоди з даного приводу вони не досягли. У зв`язку із вищевикладеним, [PERSON] звернувся до Служби у справах дітей Андрушівської міської ради для визначення способу участі у виховані дитини. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Андрушівської міської ради, яке відбулось 15 квітня 2025 року вирішено затвердити графік спілкування позивача з дитиною, а саме: «що вихідні (субота, неділя) за попередньою домовленістю з матір`ю та за місцем проживання дитини». Із вищевказаним графіком [PERSON] категорично не згоден, оскільки при вирішенні питання про його затвердження не були враховані право дитини на спілкування із батьком в тій мірі, яка буде достатньою для його гармонійного розвитку. Окрім цього, вищевказаний графік є невизначеним, оскільки в його основу покладено саме необхідність попередньої домовленості із відповідачкою, що буде перешкоджати реалізації права батька на побачення із сином та проведення із ним часу із врахуванням рівності прав батьків відносно дитини. Приймаючи рішення про затвердження графіку побачень із дитиною, Служба у справах дітей Андрушівської міської ради обстежила умови проживання лише [PERSON] та в основу вказаного рішення поклала лише слова відповідачки, які не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Також представник позивача зазначає, що [PERSON] , як свідомий та люблячий батько, розуміє свій батьківський обов`язок та бажає приділяти дитині увагу, займатись його вихованням, проводити з ним час без вказівок відповідачки, яка має з цього приводу необ`єктивну думку. У нього налагоджений із сином тісний психоемоційний зв`язок, дбає та турбується про нього та має велике бажання приймати повноцінну участь у вихованні свого сина, турбуватись про нього, віддаючи йому батьківське тепло і любов. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що спілкування батька із дитиною, зашкодить їй - не має, оскільки [PERSON] є прекрасним та турботливим батьком, який опікується та дбає про сина не гірше, ніж [PERSON] .. Відповідачкою [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому вона просить заявлені позовні вимоги задовольнити частково. Зокрема, просила відмовити позивачу у спілкуванні та перебуванні з дитиною у нічний час. Свою позицію обґрунтувала тим, що дитина має малолітній вік, стан здоров`я, через який вона потребує нормованого харчування з частковим застосуванням дієти. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному об`ємі та просив суд їх задовольнити. Вказав, що працює водім в ПП «Інтеркар». Під час того, як забирає дитину до себе то постійно перебуває з ним та слідкує за його харчуванням. Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала в повному об`ємі з мотивів викладених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнала частково. Заперечувала проти перебування дитини з батьком у нічний час. Допитана в якості свідка [PERSON] мати позивача, суду пояснила, що під час перебування дитини з батьком, вони разом забезпечують йому належне харчування. Коли син привозить онука до себе, вони проводять час разом, а коли [PERSON] необхідно відлучитися, то поряд з дитиною перебуває вона. Якщо онук хворіє, то син про це говорить відповідачці і тоді він купує необхідні ліки. Також вказала, що її батько перебуває на обліку у лікаря психіатра, але він спокійний. І коли її син проживав разом з [PERSON] у них в квартирі, то все було добре враховуючи стан батька. Представники третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, а саме: Служби у справах дітей Андрушівської міської ради Житомирської області та органу опіки та піклування Житомирської міської ради в судове засідання на розгляд справи не з`явилися. У листах, що надійшли на адресу суду, вказали, що просять проводити розгляд справи за їх відсутності. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. [INFO] народився [PERSON] , його батьками записані [PERSON] та [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №127 (а.с.15). Рішенням Любарського районного суду від 13 грудня 2023 року №282/1298/23, позивача [PERSON] зобов`язано сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 (одна четверта) частина всіх видів заробітку (доходу), але не менше гарантованого 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення сином [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] (а.с.17-18). Позивач сплачував відповідачці аліменти на утримання дитини, що підтверджується квитанціями (а.с.22-44). Із витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Андрушівської міської ради №5 від 15.04.2025 слідує, що комісією затверджено графік спілкування [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , а саме: що вихідних (субота, неділя) за попередньою домовленістю із матір`ю та за місцем проживання дитини (а.с.52-53). Однак, слід зазначити, що таке рішення не врахувало вимоги батька (позивача по справі), відповідно до яких останній просив надати набагато більший обсяг часу на спілкування, а також просив затвердити особисті побачення сина з батьком, але ці вимоги були проігноровані, а отже це рішення є таким, що не відповідає обставинам справи та порушує право батька на вільне спілкування з рідним сином. Відповідно до частин 1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1 і 3 статті 9 Конвенції про права дитини). Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. За статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Тлумачення змісту статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. І таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Зміна обставин чи правовідносин, що мають істотне значення при визначенні способу участі одного з батьків у вихованні дитини, в тому числі з врахуванням віку дитини, її прихильності до кожного з батьків, не позбавляє права батьків у майбутньому звернутись до суду з позовом про встановлення іншого способу участі одного з батьків у вихованні дитини. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). На рівні внутрішнього законодавства України це право дитини конкретизовано, зокрема у статті 171 СК України, яка регулює врахування думки дитини при вирішенні питань, які стосуються її життя. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським Судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, §78). У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ від 07 серпня 1996 року у справі «Йогансен проти Норвегії»). Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 196/1202/19 (провадження № 61-5501св22), від 26 червня 2023 року у справі № 753/5374/22 (провадження № 61-2097св23), від 31 січня 2024 року у справі № 276/1741/22 (провадження № 61-14795св23), від 27 лютого 2024 року у справі № 295/12894/20 (провадження № 61-1143св24), від 14 травня 2024 року у справі № 756/3852/22 (провадження № 61-3152св24). Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). Дослідивши всі наявні докази у справі,\~ заслухавши пояснення учасників, суд дійшов наступних висновків. [PERSON] народився [INFO] , тобто на даний час йому виповнилося 5 років. Батько дитини на диспансерному обліку лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійну роботу та дохід, піклується про матеріальне забезпечення свого сина. Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з дитиною, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, судом не встановлено. Суд зазначає, що спільне батьківство слід сприймати як координацію між дорослими у їхніх батьківських ролях і здатність підтримувати та допомагати один одному, воно сприяє покращенню співпраці між батьками та зменшенню ризику потенційних суперечок, оскільки така модель вільна від тягаря переможець-переможений. Водночас труднощі, пов`язані із спільною опікою, належать до початкового періоду адаптації, і завдяки тривалому контакту батьків ці труднощі поступово зникають. Спільна участь у вихованні та спілкуванні з дитиною сприяє відкритому спілкуванню між батьками, мінімізації конфліктів та розчарувань, приносить користь стосункам матір-дитина і батько-дитина. На думку суду, з врахуванням найкращих інтересів дитини суд вважає, що графік побачень, запропонований позивачем, буде сприяти якнайкращому контакту батька та дитини без шкоди самій дитині. Суд враховує також інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дітьми та участь у їх вихованні, активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїм сином, дійшов висновку про необхідність надання можливості спілкування батька із сином для встановлення їх особистого контакту. При цьому відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У випадку, якщо дитина буде заперечувати проти побачень з батьком, не виявляти бажання проводити з ним спільний відпочинок тощо, ніхто не має права її до цього примушувати.

Outcome: approved