Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

Представник позивача ТОВ «ФК Айконс» Пархомчук С.В. звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26.09.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1085910 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. За умовами договору відповідач отримав кредит на споживчі потреби в сумі 3000 грн. строком на 30 днів, визначена процентна ставка 1,90% в день. Відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 21.03.2025 виникла заборгованість в сумі 9772 грн., яка складається з наступного: 3000 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 2442 грн. заборгованість за комісіями та відсотками, 4330 грн. заборгованість за процентами. 28.04.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу №1-28/04/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників в тому числі право вимоги за кредитним договором №1085910 від 26.09.2020, укладеним з [PERSON] 28.04.2021 ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп», як новий кредитор, відповідно до умов договору про відступлення права вимоги №1-28/04/2021, відступив право вимоги за кредитним договором №1085910 від 26.09.2020, укладеним з ТОВ «Лінеура Україна» ТОВ «ФК АЙКОНС» у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до [PERSON] за вказаним кредитним договором. Посилаючись на викладені обставини, просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 1085910 від 26.09.2020 в сумі 9772 грн. та судові витрати. Ухвалою судді від 23.07.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно з ухвалою відповідачу визначено строк на подання відзиву та роз`яснено, що відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі його ненадання у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач належним чином повідомлений, шляхом надсилання ухвали за адресою реєстрації місця проживання, а також на електронну адресу відповідача, зазначену в матеріалах справи. Відзив на позовну заяву не надійшов. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання, в розумінні положень ст.279 ЦПК України, не надходило. Враховуючи вищевикладене, суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Судом встановлено, що 26.09.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 1085910 про надання коштів на умовах фінансового кредиту, який підписаний відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором. За умовами договору відповідачка отримала кредит в сумі 3000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності (п.1.2)строком на 30 днів (п.1.3) та зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки (п.1.4). Порядок обчислення та нарахування відсотків визначений Розділом 3 кредитного договору. Пунктом 4.2 договору визначено, що у випадку неможливості виконання зобов`язань за Договором у повному обсязі у встановлений термін та за умови, що заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн. клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту, шляхом укладення додаткової угоди до договору (а.с.24-30). Відповідачка була ознайомлена з Графіком платежів, який підписаний електронним підписом [PERSON] одноразовим ідентифікатором (а.с.31). 26.09.2020 здійснено ідентифікацію відповідачки під час укладення кредитного договору одноразовим ідентифікатором, про що свідчить довідка про ідентифікацію (а.с.19). Кредит наданий відповідачці у безготівковій формі, шляхом перерахування на банківську картку [PERSON] за допомогою сервісу онлайн платежів «iPay.ua», про що свідчить інформація від 21.05.2025 про успішне перерахування коштів (а.с.50). Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором № 1085910 [PERSON] має заборгованість в сумі 9772 грн., яка складається з наступного: 3000 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту, 2442 грн. заборгованість за комісіями та відсотками, 4330 грн. заборгованість за процентами (а.с.16). 28.04.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу №1-28/04/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників в тому числі право вимоги за кредитним договором №1085910 від 26.09.2020, укладеним з [PERSON] (а.с.36-43). 28.04.2021 ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп», як новий кредитор, відповідно до умов договору про відступлення права вимоги №1-28/04/2021, відступив право вимоги за кредитним договором №1085910 від 26.09.2020, укладеним з ТОВ «Лінеура Україна» ТОВ «ФК АЙКОНС» у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до [PERSON] за вказаним кредитним договором, згідно з Витягом з реєстру боржників до договору (а.с.17,18, 20-23,52). ТОВ «ФК Айконс» на адресу відповідачки 28.03.2025 направлено вимогу щодо сплати суми заборгованості, яка на час розгляду справи відповідачкою задоволена не була (а.с.15). Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Приписами ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. Нормами ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Приписами ст. 1056-1 ЦК України визначено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з вимогами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Так, з матеріалів справи вбачається, що 26.09.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір № 1085910 про надання коштів на умовах фінансового кредиту, шляхом підписання з використання одноразового ідентифікатора. За умовами договору відповідачка отримала кредит в сумі 3000 гривень, який був перерахований на її рахунок, що підтверджується матеріалами справи. Кредит, згідно досліджених матеріалів справи відповідачка отримала строком на 30 днів до 26.10.2020. Згідно з графіком платежів станом на 26.10.2020 [PERSON] за кредитним договором підлягає сплаті 3009 грн., з яких 3000 грн. за тілом кредиту, 9 грн. нараховані відсотки. Як визначено п.5.1 Договору сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з графіком платежів, а у випадку якщо відбулось продовження строку користування кредитом не пізніше дня, що є новою датою повернення кредиту, що вказано в Додатковому договорі. Матеріали справи не містять інформації щодо пролонгації кредитного договору, а саме укладення додаткової угоди між відповідачкою та ТОВ «Лінеура Україна» відповідно до п.4.1 договору. Крім того, з наданої суду виписки, засвідченої ТОВ «ФК Айконс» неможливо встановити відповідно до якого пункту договору та за які саме послуги здійснено нарахування відсотків в сумі 2442 грн. та прострочених відсотків в сумі 4330 грн., крім того у виписці зазначений період нарахування заборгованості: з 26.09.20220 по 21.03.2025, тобто поза межами строку кредитування. Таким чином з відповідачки підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 3000 грн та за відсотками за період з 26.09.20220 по 26.10.2020 в сумі 9 грн. за кредитним договором № 1085910 від 26.09.2020. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. 24.09.2025 через підсистему «Електронний суд» до суду від представника позивача Пархомчука С.В. надійшла заява, у якій представник просить стягнути з відповідачки витрати на професійну допомогу в сумі 10500 грн. Згідно ч. 2\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьої вказаної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження надання правничої допомоги представником позивача суду надано договір про надання правової допомоги від 16.06.2025, згідно з яким правова допомога ТОВ «ФК Айконс» надавалась адвокатом Пархомчуком С.В., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, акт про отримання правової допомоги, опис вкладення у цінний лист, список відправок, платіжна інструкція № 11978 від 15.09.2025 на суму 10500 грн., рахунок для сплати. Як вбачається з акту про отримання правової допомоги від 15.09.2025, адвокатом Пархомчуком С.В. надано наступні послуги: зустріч та консультація щодо перспективи правового врегулювання 2000 грн., складання та подання до суду позовної заяви 5000 грн., інші клопотання 3000 грн., канцелярські витрати 500 грн. Відповідно до\~ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Оцінюючи заявлений стороною позивача розмір витрат на професійну правничу допомогу, на предмет їх пропорційності складності справи, суд приходить до висновку, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу в сумі 10 500 грн. не є співмірним зі складністю справи та достатніми є витрати на правову допомогу в сумі 6000 грн. За змістом ч.1, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовну заяву задоволено частково (на 30,8%), на користь позивача з відповідачки слід стягнути судові витрати у вигляді оплати судового збору в сумі 746,10 гривень та витрати на правничу допомогу в сумі 1848 грн.

Outcome: partial