Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить суд розірвати договір №30.11/1 від 30.11.2022 укладений між ним та ФОП [PERSON] та стягнути з [PERSON] на його користь 71\~000,00 грн. збитків; 3042,84 грн. неустойки за прострочення виконання замовлення в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення; 5333,75 грн. трьох процентів річних за користування чужими грошовими коштами; 17255,75 грн. інфляційних втрат, а також судовий збір та понесені судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.11.2022 між ним та відповідачем було укладено договір №30.11/1, відповідно до якого сторони погодили дизайн-проект, найменування, тип, розмір, зовнішній вигляд, кількість та інші характеристики меблів для кухні, матеріалів та робіт шляхом підписання додатку до договору. Відповідно до договору сума, ціна договору становить 101428,00 грн., сума попередньої оплати 70% від загальної ціни договору становить 71000,00 грн., яку позивач сплатив відповідачу в день укладення договору, однак до цього часу меблі не виготовлені та відповідач кошти не повернув. Ухвалою судді від 15.07.2025 справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. В судове засідання сторони не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. Позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.49). Повідомлення відповідача [PERSON] про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням ухвали про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви з додатками, а також повісток про виклик до суду на зареєстровану адресу місця проживання [PERSON] , однак судова кореспонденція повернута до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 34) та відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.38,48) таким чином, відповідно до положень статті 128\~ЦПК України, вважається належним повідомленням сторони про судове засідання, враховуючи при цьому позицію Верховного Суду у справі № 755/17944/18 від 10.05.2023, згідно якої довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку "відсутній за вказаною адресою" вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Повідомити відповідача про розгляд справи телефонограмою не виявилося можливим по причині відсутності зв'язку із абонентом (а.с.54). Таким чином судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 ЦПК України. Відповідач причини своєї неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав, в судове засідання повторно не з`явився. З огляду на вказане, з урахуванням положень ч. 4 ст. 226, ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, судом протокольно ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно вимог\~статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1\~ст. 627 ЦК України\~передбачено, що відповідно до\~статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір, відповідно до\~ст. 629 ЦК України, є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ч. 1\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Положенням ч. 1\~ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. В свою чергу, положенням ч. 2\~ст. 837 ЦК України\~встановлено, що договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Судом встановлено, що 30.11.2022 між фізичною особою-підприємцем [PERSON] (далі «Виконавець») та [PERSON] (далі «Замовник») був укладений Договір №30.11/1 про виготовлення та поставку меблів (далі «Договір») (а.с. 9-11,12) Згідно п. 1.1. Договору - Замовник замовляє, а Виконавець приймає на себе зобов`язання по виготовленню та поставці меблів (товару). У відповідності до ч. 2\~ст. 854 ЦК України, Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором. Згідно ч. 2\~ст. 873 ЦК України\~- за згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі. Відповідно до п. 4.1 Договору - ціна товару за цим договором становить 101428,00 (сто одну тисячу чотириста двадцять вісім гривень 00 коп.) гривень. На підставі п. 4.2 Договору оплата за товар здійснюється поетапно. Як вбачається з позовної заяви, та копії пояснень [PERSON] (а.с.17), позивач в день укладання договору здійснив відповідачу попередню оплату готівкою та частково в безготівковій формі у сумі 71000,00 грн., що становить 70% від ціни договору. Даний факт не спростований відповідачем. Відповідно до п. 1.5 Договору термін поставки та монтажу меблів 25 робочих днів з моменту отримання Виконавцем попередньої оплати від Замовника, тобто, виходячи із змісту позовної заяви, до 05.01.2023. Однак до цього часу відповідач меблі не виготовив та поставку не здійснив. В 2023 році позивач звернувся до відділення поліції №3 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області щодо можливих неправомірних дій ФОП [PERSON] , на що отримав відповідь, що порушене ним питання має цивільно-правовий характер, а дана подія не свідчить про наявність ознак кримінального правопорушення (а.с.15). Разом з тим, як вбачається з пояснень самого [PERSON] від 14.09.2023, які він надавав працівникам поліції, останній підтверджує здійснення позивачем попередньої оплати в сумі 71000,00 грн. Також в поясненнях відповідача зазначено, що замовлення виконано на 60% та роботи по його виготовленню тривають, в силу того, що зараз триває воєнний стан він не в змозі швидко знайти якісні матеріали для виготовлення замовлення, в зв`язку з чим строк виконання змінений (а.с.17). Договір підряду (побутового підряду) є складним зобов`язанням, оскільки включає як права, так і обов`язки кожної із його сторін (обов`язок підрядника виконати певну роботу і право вимагати її оплати, обов`язок замовника оплатити виконану роботу і право вимагати виконання обов`язку підрядником). Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Згідно п.6.1. Договору за несвоєчасне або неналежне виконання своїх зобов`язань сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України (а.с.10). Згідно статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до статті 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Згідно з п. 7 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами. Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця (ч. 2 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів»). Також, згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи, (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Положеннями частин першої, третьої статті 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставне набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема, про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Таким чином, із змісту зазначеної норми вбачається, що підставою виникнення зобов`язання, визначеного даною нормою, є сукупність наступних умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, або коли така підстава згодом відпала. До таких підстав відноситься також випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін, якщо це допускається договором або законом. З огляду на викладене, відмова замовника від договору підряду відповідно до положень частини другої статті 849 ЦК України вказаної статті є підставою для задоволення вимоги про повернення авансу (виконаного однією стороною у припиненому зобов`язанні) відповідно до вимог статті 1212 вказаного Кодексу. Згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22.09.2020 у справі № 918/631/19 зазначила, що аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов'язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 910/12382/17). Встановивши, що між сторонами була досягнута домовленість щодо виготовлення та поставки меблів, позивач у рахунок попередньої оплати вартості послуг передав відповідачу попередню оплату у розмірі 71000,00 грн., однак відповідач своїх зобов`язань не виконав, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача внесеного ним авансу (попередньої оплати) за виконання робіт у сумі 71000,00 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 872 ЦК України, якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, виконаній із матеріалу замовника, він має право вимагати за своїм вибором: 1) виготовлення іншої речі з однорідного матеріалу такої самої якості; 2) розірвання договору та відшкодування збитків. Згідно до ч. 2\~ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. З врахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що вимога про розірвання Договору № 30.11/1 від 30.11.2022 підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов`язання за рахунок іншої. Матеріальне становище учасників цивільного обороту схильне до змін, тому не виключено, що боржник, який не може виконати грошове зобов`язання зараз, зможе виконати його пізніше. Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов`язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей та інших підстав) не звільняє його від відповідальності. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи\~статті 625 ЦК України\~поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. При цьому передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2020 у справі № 918/631/19 вказала, що правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу Стаття 625 розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої ЦК України та визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Приписи розділу І книги п`ятої ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої цього Кодексу). При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Не є таким винятком із загального правила випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати на підставі частини другої статті 693 ЦК України. З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія положень частини другої статі 625 ЦК України. Оскільки між сторонами виникли договорні відносини, та у зв`язку із порушенням умов договору у позивача виникло право вимагати розірвання такого договору та повернення попередньої оплати - грошових коштів, які не були повернуті відповідачем, тому у останнього виникло грошове зобов`язання перед позивачем, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої\~статті 625 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст.\~625 Цивільного кодексу України\~як складова грошового зобов'язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов'язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника (постанова ВС від 13.03.2025 у справі № 922/1778/24). Частиною 2 статті 551 ЦК України передбачено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ч.ч. 1, 3ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до\~статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч. 5\~ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Згідно\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Суд погоджується з наданими позивачем розрахунками трьох відсотків неустойки за прострочення замовлення, нарахування процентів та індексу інфляції на суму боргу (попередньої оплати), даний розрахунок відповідачем не спростований та контррозрахунок суду не наданий. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню завдані останньому збитки в сумі 96632,34 грн., що складається із: 71000,00 грн. розмір суми попередньої оплати; 3042,84 грн. неустойка за прострочення виконання замовлення в розмірі 3% загальної вартості замовлення (101428,00 грн.) згідно положень ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів»; 5333,75 грн. 3% річних за користування чужими грошовими коштами згідно ст. 536 та ч. 2 ст. 625 ЦК України; 17255,75 грн. - інфляційні втрати, нараховані на суму попередньої оплати, а всього . Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до\~статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду з цим позовом сплатив судовий збір в сумі 2422,40 грн. (а.с.18, 28), а також в позовній заяві інформував суд про те, що попередня (орієнтовна) сума судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом справи становить 16211,20 грн., з яких, окрім судового збору (який фактично оплачений), очікувані витрати на оплату правничої допомоги адвоката становитимуть 15000,00 грн., докази отримання позивачем правничої допомоги та понесені з цим витрати суду будуть надані додатково (а.с.5). Згідно положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За таких обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved