Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

Позивач, ПрАТ «СК «ВУСО», звернулося до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача суму завданої матеріальної шкоди у розмірі 156 153,45 грн та судовий збір в сумі 3 028 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між Товариством та [PERSON] був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту № 20801517-02-16-01, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією автомобіля «Toyota RAV4», д.н.з. [NUMBER] . 02.09.2023 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Toyota RAV4», д.н.з. [NUMBER] та автомобіля «Nissan X-Trail», д.н.з. [NUMBER] . Печерський районний суд міста Києва постановою від 09.11.2023 у справі №757/40582/23-п, визнав [PERSON] винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована не була. Як стверджує позивач, на підставі заяви страхувальника Товариством було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 156 153,45 грн, які були перераховані на СТО на підставі платіжної інструкції від 19.09.2023 № 42770. У зв`язку з цим, на думку позивача, у нього виникло право вимоги до відповідача на відшкодування шкоди у розмірі 156 153,45 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.07.2024 відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи і визначено відповідні процесуальні строки. Ухвала суду про відкриття провадження у справі разом з копію позовної заяви та доданими документами направлялась за зареєстрованим місцем проживання відповідача, однак поштове відправлення повернулось до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 20.06.2023 між ПрАТ «СК «ВУСО» та [PERSON] був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту № 20801517-02-16-01, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією автомобіля «Toyota RAV4», д.н.з. [NUMBER] . 02.09.2023 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Toyota RAV4», д.н.з. [NUMBER] та автомобіля «Nissan X-Trail», д.н.з. [NUMBER] . Печерський районний суд міста Києва постановою від 09.11.2023 у справі №757/40582/23-п, визнав [PERSON] винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Вказаною постановою встановлено, що [PERSON] 02.09.2023 о 20 год. 26 хв. в м. Києві на бульварі М. Міхновського, буд. 35 керуючи автомобілем Ніссан, д.н.з. [NUMBER] , всупереч п. 13.1 Правил дорожнього руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Тойота д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , в результаті чого усі автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Станом на день розгляду цієї справи Дніпровським районним судом м. Києва постанова Печерського районного суду м. Києва від 09.11.2023 у справі №757/40582/23-п є такою, що набрала законної сили. За нормою частини четвертої ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини шостої цієї ж статті, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована не була. 05.09.2023 [PERSON] власник автомобіля «Toyota RAV4», д.н.з. [NUMBER] звернулася до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою на огляд ТЗ та виплату. Згідно з наданим рахунком ТОВ «Саміт Моторз Україна» від 10.09.2023 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota RAV4», д.н.з. [NUMBER] становить 160 703,92 грн. Згідно зі розрахунком суми страхового відшкодування та страховим актом №2316901-1 від 19.09.2023 ПрАТ «СК «ВУСО» прийняло рішення про виплату страхового відшкодування в сумі 156 153,45 грн та перерахування вказаної суми на рахунок ТОВ «Саміт Моторз Україна». Платіжною інструкцією від 19.09.2023 ПрАТ «СК «ВУСО» перерахувало на рахунок ТОВ «Саміт Моторз Україна» 128 236,50 грн, а суму в розмірі 27 916,95 зарахувало як залік в рахунок несплаченого страхового платежу. Згідно акту виконаних робіт від 28.10.2023 ТОВ «Саміт Моторз Україна» здійснило відновлюваний ремонт автомобіля «Toyota RAV4», д.н.з. [NUMBER] на суму 160 703,92 грн. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Статтею 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний: при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. За вимогами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За приписами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повно\-му обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`я\-зання зазвичай виступають потерпілий (кре\-дитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завда\-ної потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що зако\-ном передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, зав\-дану іншою особою, має право зворотної вимо\-ги (регресу) до винної особи у розмірі випла\-ченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Суд вважає, що безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між завданими збитками і діями відповідача доведено належними і допустимими доказами. Зокрема, вище згаданою постановою суду, якою доведено вину відповідача у порушенні Правил дорожнього руху України. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Частиною 4 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам по справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. В порядку ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved