Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

[PERSON] , діючи через свого представника адвоката Якобчука Павла Олександровича, звернувся до суду із позовом про стягнення з [PERSON] грошових коштів в розмірі 650\~503\~гривні 59\~копійок, та\~судові витрати\~по справі. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, 20.06.2008 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 12\~800 доларів США строком до 01 січня 2009 року для здійснення розмитнення автомобіля Toyota Avalon, про що відповідачем була написана власноруч розписка. [PERSON] зобов`язання не виконав, автомобіль не був розмитнений, зазначену суму також не було повернуто [PERSON] . У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти за розпискою в сумі 12\~800 доларів США, що на день звернення до суду становило 102 144 грн. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 07 листопада 2011 року у справі № 2-1756/11 позовні вимоги були частково задоволені в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в сумі, що еквівалентно складало 102\~144 гривні. У задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди відмовлено. Виконавчий лист у справі №2-1756/11 Рівненським районним судом Рівненської області було видано 22.09.2020 року. 29.06.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа у справі №2-1756/11, виданого 22.09.2020 року Рівненським районним судом Рівненської області. 14.05.2025 року в межах виконавчого провадження винесено постанову про його закінчення. У позовній\~заяві позивач\~посилається на\~те,\~що боржник\~повністю виконав\~грошове зобов`язання\~через майже\~14\~років після\~ухвалення рішення\~Рівненським районним\~судом Рівненської\~області від\~07.11.2011\~року,\~що спричинило\~для нього\~реальні економічні\~втрати,\~оскільки грошові\~кошти,\~які підлягали\~поверненню,\~істотно знецінилися\~внаслідок девальвації\~і втратили свою фактичну вартість на час завершення виконавчого провадження. Позивач зазначає, що має законне право на стягнення з [PERSON] курсової різниці та 3% річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 07.11.2011 року (дати ухвалення рішення Рівненським районним судом Рівненської області у справі № 2-1756/11) до 13.05.2025 року (дня, що передує даті закриття виконавчого провадження). Ухвалою суду від 10.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадженняз повідомленням (викликом) сторін. У підготовчі судові засідання 08.07.2025, 15.08.2025 відповідач не з`явився, відзив не подав. Ухвалою суду від 15.08.2025 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У судові засідання 06.10.2025, 30.10.2025 відповідач не з`явився. Згідно з поданою заявою, представник позивача просить розглянути справу без участі позивача та його представника. Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач повторно не з`явився в судове засідання. Згідно до положень ЦПК України\~про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без його участі. Відзив на позов до суду не подав. Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17). Крім того, у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18 Верховний Суд зазначав, що наявна у справі довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Зазначене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі№ 906/142/18, від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17. Судова повістка повернулася з відміткою «відсутній за вказаною адресою». Тобто відповідач є належним чином повідомлений про дату і час розгляду справи. ЄСПЛ також зазначив, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу,\~стаття 6 Конвенції не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи\~(див., наприклад, згадане вище рішення у справі Лазаренко та інші, § 37, і, у контексті статті 8 Конвенції, Foley v. the United Kingdom (dec.), № 39197/ 98, 11 вересня 2001 року)». Як зазначається у Постанові ВП ВС від 12 грудня 2024 року у справі № 990SСGС/20/24, ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та своєчасного (без невиправданих зволікань) розгляду і вирішення справи. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін чи учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд вважає, що справу можливо розглянути на підставі наявних доказів, участь сторін у справі не є обов`язковою. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Обставини, встановлені при розгляді справи. 20.06.2008 року між [PERSON] та [PERSON] фактично склалися правовідносини, що випливають із передання грошових коштів відповідачу у сумі 12\~800 (дванадцять тисяч вісімсот) доларів США, що підтверджується власноручною розпискою відповідача. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 07.11.2011 року у справі №2-1756/11 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто грошові кошти за розпискою в сумі 12\~800 (дванадцять тисяч вісімсот) доларів США, що на день звернення до суду у еквіваленті становило 102 144 (сто дві тисячі сто сорок чотири) гривні 00 копійок. Виконавчий лист за цим рішенням видано 22.09.2020 року, а виконавче провадження відкрито 29.06.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Ярмошевич Н.О. Постановою від 14.05.2025 року виконавче провадження закінчено у зв`язку з повним виконанням рішення суду. Таким чином, судом встановлено, що рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 07.11.2011 року виконано у повному обсязі після спливу значного проміжку часу, протягом якого відбулося істотне знецінення національної валюти. Положення законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Факт наявності грошового зобов`язання між сторонами підтверджується рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 07.11.2011 року у справі №2-1756/11, яким з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто еквівалентну суму грошового зобов`язання. [PERSON] зазначає, що має законне право на стягнення з [PERSON] 3% річних та курсової різниці за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 07.11.2011 року (дати ухвалення рішення Рівненським районним судом Рівненської області у справі № 2-1756/11) до 13.05.2025 року (дня, що передує даті закриття виконавчого провадження) слід зазначити, і що фінансова санкція на підставі ст.625 ЦК України нараховується за весь період порушення грошового зобов`язання. Але таке\~стягнення має\~бути лише\~в межах\~строку позовної\~давності,\~який згідно\~ст.\~257\~ЦК України\~встановлений тривалістю\~у три\~роки,\~а тому необхідно застосувати норми, що регулюють позовну давність. Законом України від 30.03.2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Відтак початок продовження строку позовної давності потрібно пов`язувати саме з моментом введення карантину 12.03.2020 року, запровадженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 12.03.2020 року до 30.06.2023 року. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10.07.2024 р. у справі №206/3045/23 (провадження № 61-3852св24) зазначив наступне: «Відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (Covid-19), строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (розділ доповнено пунктом 12 згідно із Законом № 540-ІХ від 30 березня 2020 року). Тлумачення зазначених норм свідчить про те, що запровадження на всій території карантину є безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених статтею 257 ЦК України. При цьому вирішувати питання поважності пропуску такого строку не потрібно. Схожа правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 947/8885/21». Законом України від 15.03.2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17.03.2022 року. Законом України від 08.11.2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024 року. Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк позовної давності було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився. Схожа правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 903/602/24 від 02 липня 2025 року (провадження №12-19гс25). Згідно із загальними положеннями про позовну давність, встановленими статтею 257 ЦК України, загальний строк позовної давності становить три роки. З огляду на те, що порушення у вигляді невиконання грошового зобов`язання є триваючим, право кредитора на нарахування 3% річних та курсової різниці виникає щоденно до моменту повного виконання рішення суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23) вказала на наступне: «…оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення». Отже, з набранням чинності Законом України № 540-IX від 30.03.2020, перебіг позовної давності продовжувався на період дії карантину (з 12.03.2020 року по 30.06.2023 року). Надалі, у зв`язку із запровадженням воєнного стану на підставі Указу Президента України № 64/2022 та прийняттям Закону № 2120-IX від 15.03.2022, строки позовної давності були продовжені на час воєнного стану, а після набрання чинності Законом № 3450-IX від 08.11.2023 зупинені. Судом визначено, що 3% річних підлягають нарахуванню за період трьох років до початку дії карантину, за увесь час дії карантину та воєнного стану до фактичного завершення виконання грошового зобов`язання. Висновки суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. При розгляді справи позивач надав суду докази та довів свою правову позицію, що дозволяє суду ухвалити рішення про часткове задоволення позову. Сума = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума з 12/03/2017 до 31/12/2019 12\~800, 00 x 3 % x 1095 : 365 : 10010251078.36 дол. США з 01/01/2020 до 31/12/2020 12\~800, 00 x 3 % x 366 : 366 : 100366384 дол. США з 01/01/2021 до 31/12/2023 12\~800, 00 x 3 % x 1095 : 365 : 10010951\~152 дол. США З 01/01/2024 до 31/12/2024 12\~800, 00 x 3 % x 366 : 366 : 100366384 дол. США з 01/01/2025 до 13/05/2025 12\~800, 00 x 3 % x 133 : 365 : 100133139, 92 дол. США Всього: 3138 доларів США 28 центів. Станом на 13 травня 2025 року, тобто на день, що безпосередньо передує даті закриття виконавчого провадження, офіційний курс НБУ за 1 долар США становив 41,5387 грн, що підтверджується даними з офіційного сайту НБУ. 3138\~ доларів\~США 28\~ центів,\~згідно з\~офіційним курсом\~НБУ станом\~на 13\~травня 2025\~року (3138,28доларів США x 41, 5387) становить 130360,07 грн. Отже, вимога щодо стягнення 3% річних підлягає частковому задоволенню у межах періоду з 12.03.2020 по 13.05.2025 року, і становить суму 130 360 грн. 07 коп. При цьому судом також встановлено факт, що відповідно до рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 07 листопада 2011 року у справі № 2-1756/11, грошове зобов`язання між сторонами було визначено у еквіваленті до долара США станом на момент подання позовної заяви у 2011 році. Згідно рішення суду, з відповідача на користь позивача стягнуто 102144 грн. Станом на 07.11.2011 року за офіційним курсом НБУ 1 долар США по відношенню до гривні становив 7,98 грн. Станом на 13.05.2025 року за офіційним курсом НБУ 1 долар США по відношенню до гривні становив 41, 5387 грн. Курсова різниця: 12800х41, 5387 12800х7,98 = 429\~554, 36 грн. Отже, сума боргу підлягає визначенню у гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України до долара США на відповідні дати. Ураховуючи сутність грошового зобов`язання, курсова різниця у даному випадку є правомірним та необхідним елементом стягнення, спрямованим на забезпечення еквівалентності суми боргу зобов`язанню, вираженому у доларах США. Нарахування курсової різниці а є способом приведення розміру грошового зобов`язання у відповідність до фактичної економічної вартості коштів на момент його виконання. Неврахування зміни валютного курсу призвело б до того, що боржник фактично сплатив би меншу суму, ніж передбачено зобов`язанням, оскільки за період від часу ухвалення рішення гривня істотно знецінилася відносно долара США. Це, у свою чергу, порушувало б права кредитора та суперечило б принципам справедливості, рівності сторін та належного виконання зобов`язань. Згідно з ч. 2 ст. 533 ЦК України, у зобов`язанні, визначеному у грошовому еквіваленті до іноземної валюти, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлено договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, стягнення курсової різниці в розмірі 429 551 (чотириста двадцять дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят одна) грн 36 коп. є правомірним, обґрунтованим і таким, що відповідає положенням чинного законодавства, оскільки забезпечує відновлення реальної вартості грошового зобов`язання, визначеного у валютному еквіваленті станом на 2011 рік відповідно до фактичного виконання рішення у 2025 році. Отже, вимоги позивача в частині стягнення курсової різниці підлягають задоволенню у повному обсязі. Вимоги позивача підлягають задоволенню на загальну суму 559\~911 (п`ятсот п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот одинадцять) грн. 43 коп. (429551,36 грн. + 130360,07 грн.). Судові витрати. За змістом ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. За положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов був заявлений на суму 650503,59 грн., суд задоволив позов на суму 559\~911, 43 грн., що складає 86,07%. Судовий збір був сплачений у розмірі 6505,04 грн. Тому з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 5598 грн. 89 коп. судового збору (6505,04 грн. х 86,07%). Позивач також просив стягнути з відповідача 10\~000 грн. судових витрат за надання професійної правничої допомоги. Проте ним не було надано доказів того, що такі витрати були понесені позивачем, чи будуть ним понесені у майбутньому. Тому у суду на час ухвалення рішення відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 10000 грн. за надання професійної правничої допомоги. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved