Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

У травні 2025 року позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , зазначивши, що КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» з 01 травня 2018 року до 31 жовтня 2021 року було виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а з 01 листопада 2021 року, у зв`язку зі зміною законодавства, є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а також з постачання теплової енергії та постачання гарячої води надаються споживачам згідно з договорами, що оформлюються на основі типових договорів про надання відповідних комунальних послуг, які є договорами приєднання. Договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води був опублікований в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085). Щодо договору про надання послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води, то відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року у разі як співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Вказані типові індивідуальні договори були опубліковані позивачем на своєму вебсайті https://kte.kmda.gov.ua/ukladannya-dogovoru-z-kp-kyyivteploen/. Свідоцтвом повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов як договору про надання послуг з ЦО/ЦПГВ, так і договору про надання послуг з ТЕ/ПГВ є, у тому числі, факт отримання послуг споживачем. Квартира [ADDRESS] під`єднана до внутрішньо-будинкової системи тепло- та водопостачання, а отже, відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води, а з 01 листопада 2021 року - послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води, які постачає позивач. Відповідачі від вказаних послуг у встановленому законодавством порядку не відмовлялися, користувалися ними, проте своєчасно не виконували зобов`язання по сплаті заборгованості за надані послуги, в результаті чого у них утворилась заборгованість. Так, станом на 31.03.2025 заборгованість відповідачів складає 62 135,67 грн, з яких: - заборгованість за спожиті за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 4 935,91 грн, інфляційна складова боргу 735,45 грн, 3% річних у розмірі 185,00 грн; - заборгованість за спожиті з 01.11.2021 по 31.03.2025 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 29 022,98 грн, інфляційна складова боргу 3 442,64 грн, 3% річних у розмірі 843,76 грн, пеня у розмірі 1026,58 грн.; - заборгованість за спожиті з 01.11.2021 по 31.03.2025 послуги з постачання гарячої води у розмірі 16 728,55 грн, інфляційна складова боргу 2 114,45 грн, 3% річних у розмірі 506,65 грн, пеня у розмірі 616,42 грн; - заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1 264,48 грн; - заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води в розмірі 712,80 грн. З огляду на наведене, позивач просить стягнути на свою користь із відповідачів загальну суму заборгованості у розмірі 62 135,67 грн та судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. Ухвалою суду від 02 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачам строк для подання відзиву на позов, а позивачу відповіді на відзив. Відповідачі у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не подали, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутності до суду не подали. З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд ухвалив провести розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. При вирішені питання щодо розгляду справи в заочному порядку суд виходив з того, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Дослідивши матеріали справи відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а з 01 листопада 2021 року, у зв`язку зі зміною законодавства, є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води. 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» укладено Договір про відступлення права вимоги № 602-18, відповідно до якого ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» відступило, а КП «Київтеплоенерго» набуло право грошової вимоги до споживачів теплової енергії, комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, в частині їх зобов`язання перед кредитором оплати неустойки (пеня та/або штраф), 3% річних, інфляційних нарахувань, судових та інших витрат, витрат на адвокатські послуги, пов`язані з отриманням боргу та примусовим стягненням та будь-яких інших без виключень та обмежень, що нараховані кредитором та/або виникли до дати укладання цього договору у зв`язку з неналежним виконанням споживачами обов`язків з оплати спожитої теплової енергії та/або комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та є предметом судового розгляду або підтверджені судовими рішеннями, як такі, що підлягають стягненню із споживачів. Відповідно до витягу з договору про відступлення права вимоги (цесії) № 602-18 від 11 жовтня 2018 року до переліку споживачів послуг централізованого опалення та зобов`язань, право вимоги яких відступається, увійшов споживач за адресою [ADDRESS] . Будинок за вказаною адресою, у тому числі зазначена квартира, під`єднаний до внутрішньо-будинкової системи тепло- та водопостачання, а отже, відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води, а з 01 листопада 2021 року - послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води, які постачає позивач. Правовідносини у сфері надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води регулювались Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою КМУ № 630 від 21 липня 2005 року. Вказані Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. На виконання вимог законодавства, Договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води № 34 (5085) був опублікований позивачем 28 березня 2018 року у газеті «Хрещатик». Правовідносини у сфері надання послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води регулюються Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 09 листопада 2017 року, постановою КМУ №1182 «Про затвердження правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуг з постачання гарячої води» від 11 грудня 2019 року та постановою КМУ №830 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії» від 21 серпня 2019 року. Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. На виконання вказаних вимог позивачем на своєму вебсайті https://kte.kmda.gov.ua/ukladannya-dogovoru-z-kp-kyyivteploen/ були оприлюднені типові індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачання гарячої води. Пунктом 4 типового індивідуального договору встановлено, що фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги. Відповідно до п. 5 Договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором. Згідно з ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води включає в себе також й плату за абонентське обслуговування. Свідоцтвом повного і беззастережного акцепту умов вказаних договорів є факт отримання послуг споживачем. Відповідачі від послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а з 01 листопада 2021 року від послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовилися. Доказів протилежного матеріали справи не містять. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Проте відповідачі, в порушення вимог договору та вимог законодавства, своєчасно не оплачували спожиті послуги, які надавалися позивачем в результаті чого утворилася заборгованість. Відповідно до розрахунку станом на 31.03.2025 заборгованість відповідачів становить в розмірі 62 135,67 грн та складається із: - заборгованість за спожиті за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 4 935,91 грн, інфляційна складова боргу 735,45 грн, 3% річних у розмірі 185,00 грн; - заборгованість за спожиті з 01.11.2021 по 31.03.2025 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 29 022,98 грн, інфляційна складова боргу 3 442,64 грн, 3% річних у розмірі 843,76 грн, пеня у розмірі 1026,58 грн.; - заборгованість за спожиті з 01.11.2021 по 31.03.2025 послуги з постачання гарячої води у розмірі 16 728,55 грн, інфляційна складова боргу 2 114,45 грн, 3% річних у розмірі 506,65 грн, пеня у розмірі 616,42 грн; - заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1 264,48 грн; - заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води в розмірі 712,80 грн. Сумнівів щодо правильності таких розрахунків у суду немає. Будь-яких доказів на спростування даних розрахунків заборгованості відповідачами до суду не надано. Щодо вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних суд також зазначає наступне. Згідно з положеннями статей 525, 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора, відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 дійшла висновку щодо можливості застосування положень статті 625 ЦК України до будь-яких грошових зобов`язань незалежно від підстав виникнення. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц, № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18). У постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежать від основного зобов`язання і поділяє його долю. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Подібний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 07.02.2018 по справі № 910/11249/17. З огляду на те, що відповідачі порушили виконання своїх зобов`язань перед позивачем, наявні підстави для нарахування на суми заборгованості інфляційних втрат та трьох відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України. Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача суми заборгованості за вказані періоди у вказаному розмірі. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням вказаних положень законодавства, а також приймаючи до уваги встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд враховує наступне. Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів. Відповідно до наявної в матеріалах справи платіжною інструкцією № 928 від 23.04.2025 позивачем при зверненні з даним позовом до суду було сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. Із урахуванням наведеного, у зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволено у повному обсязі, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028,00 грн., по 1 514,00 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved