Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

ТОВ «Він\~фінанс» звернулося\~до суду\~із позовом,\~в якому\~просить стягнути\~з відповідача\~на користь\~позивача заборгованість\~за кредитним\~договором №237754\~від 24\~липня 2018\~року у\~розмірі 19912\~грн.\~58\~коп.,\~а також\~судові витрати,\~які складаються\~із судового\~збору та\~витрат на\~професійну правничу\~допомогу. Позов мотивує тим, що 24\~липня 2018\~року між\~ТОВ «Авентус\~Україна» та\~ [PERSON] \~укладено договір\~про надання\~фінансового кредиту\~№237754.\~ТОВ «Авентус\~Україна» надав\~відповідачу позику\~у сумі\~3500\~грн.\~12\~квітня 2018\~року між\~ТОВ «Авентус\~Україна» та\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Довіра\~та Гарантія»\~(25\~липня 2024\~року відповідно\~протоколу загальних\~зборів №1706\~перейменовано ТОВ\~«Фінансова компанія\~«Довіра та\~Гарантія» на\~ТОВ «Він\~Фінанс»)\~укладено договір\~факторингу №1,\~на підставі\~якого відбулося\~відступлення права\~вимоги за\~кредитними договорами.\~12\~квітня 2018\~року укладено\~додаткову угоду\~№8\~на виконання\~договору факторингу\~підписано реєстр\~прав вимоги\~№9\~від 15\~листопада 2018\~року про\~те,\~що на\~умовах вищезазначеного\~договору право\~вимоги до\~ряду боржників,\~в тому\~числі до\~ [PERSON] \~за договором\~про надання\~фінансового кредиту\~№237754\~від 24\~липня 2018\~року перейшло\~до нового\~кредитора\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Довіра\~та Гарантія»\~(ТОВ\~«Він Фінанс»).\~Відповідно до\~розрахунку заборгованості,\~що був\~складений на\~дату укладання\~договору відступлення\~права вимоги\~№1\~від 12\~квітня 2018\~року,\~загальна сума\~заборгованості відповідача\~перед новим\~кредитором складає\~15215\~грн.,\~сума боргу\~за тілом\~кредиту 3500\~грн.,\~сума боргу\~за відсотками\~1260\~грн.;\~сума боргу\~за пенею\~і штрафами\~10455\~грн.\~Загальна сума\~заборгованості відповідача\~перед новим\~кредитором складає\~19912\~грн.\~58\~коп.,\~яка складається\~з суми\~заборгованості 15215\~грн.,\~суми інфляційних\~втрат 3326\~грн.\~98\~коп.,\~суми 3%\~річних 1370\~грн.\~60\~коп.\~Просить суд\~поновити строк\~позовної давності\~для подання\~позову до\~ [PERSON] ,\~стягнути з\~останнього заборгованість\~за кредитним\~договором №237754\~від 24\~липня 2018\~року у\~загальному розмірі\~19912\~грн.\~58\~коп.,\~судовий збір\~та витрати\~на професійну\~правничу допомогу. Ухвалою Локачинського районного суду Волинської області від 01 вересня 2025 року цивільну справу передано за підсудністю до Сихівського районного суду м.Львова. 30 вересня 2025 року справа надійшла до Сихівського районного суду м.Львова. 01 жовтня 2025 року ухвалою суду дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено до судового розгляду на 21 жовтня 2025 року. 20 жовтня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача Угриновської Ю.В. на адресу суду найшов відзив на позовну заяву, за змістом якого відповідач заперечує проти задоволення позову, оскільки позивач не довів факту переходу до нього права вимоги за кредитним договором від 24 липня 2018\~року №237754, укладеним між відповідачем та ТОВ «Авентус Україна». Надані копії договорів факторингу не містять конкретних відомостей про передачу прав вимоги саме за цим договором, відсутні реєстри боржників, акти приймання-передачі та інші документи, що підтверджують виконання умов факторингу. Також позивач не надав доказів фактичного отримання відповідачем кредитних коштів, розрахунку заборгованості чи первинних документів, які підтверджують існування зобов`язання. Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються лише на припущеннях і не підтверджені належними та допустимими доказами. Ухвалою суду від 21 жовтня 2025 року розгляд справи відкладено на 04 листопада 2025 року, у зв`язку з неявкою сторін та відсутністю умов для проведення розгляду справи у відсутності сторін. 30 жовтня 2025 року від представника позивача через «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення, за змістом яких, останній зазначив, що відповідач визнав факт укладення кредитного договору №237754\~від 24 липня 2018 року, який був оформлений в електронній формі відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Договір укладено шляхом підтвердження одноразового SMS-коду, що є належним способом акцепту публічної оферти. Особа відповідача була ідентифікована за допомогою банківської картки, що підтверджується «довідкою про ідентифікацію». Право вимоги за вказаним договором було передано ТОВ «Він фінанс» на підставі чинного договору факторингу №1 від 12 квітня 2018 року, укладеного з ТОВ «Авентус Україна». Разом із правами вимоги позивач отримав повний пакет документів, що підтверджують факт укладення договору та надання кредитних коштів. Акт звірки взаєморозрахунків підтверджує оплату вартості прав вимоги, що свідчить про дійсність передачі. Отримання кредитних коштів відповідачем підтверджується матеріалами справи довідкою ТОВ ФК «Вей фор пей» та даними про успішну транзакцію на банківську картку відповідача. Виписки, надані ТОВ «Авентус Україна», є допустимими доказами, оскільки це не банківська установа і не зобов`язана надавати банківські виписки у розумінні законодавства про банки. Розрахунок заборгованості здійснено на підставі даних кредитора та підтверджено офіційним калькулятором (ips.ligazakon.net). Таким чином, усі надані документи підтверджують факт укладення договору, отримання кредитних коштів, передачу прав вимоги та наявність заборгованості відповідача перед позивачем. Представник позивача в судове засідання не з`явився, одночасно із позовними вимогами просить про розгляд справи за відсутності представника, проти заочного розгляду справи не заперечує, позов підтримує в повному обсязі та просить такий задоволити. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, причин неявки не повідомив, проте висловив свою позицію у відзиві на позовну заяву. У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 24 липня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №237754, відповідно до умов якого товариство надає клієнту грошові кошти у розмірі 3500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування кредитом: 1,71% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (624,15% річних) у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього договору. Відповідно до п.1.3. договору, сукупна вартість кредиту складає 134,20% від суми кредиту (у процентному виразі) або 4697 грн. (у грошовому виразі) та включає в себе: проценти (відсотки) за користування кредитом 34,20% від суми\~кредиту (у процентному виразі) або 1197 грн. (у грошовому виразі). Кредит надано строком на 20 днів. Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором. Кредит надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок клієнта. Відповідно до п.1.6. договору, клієнт має право ініціювати продовження строку користування кредитом. Для цього він зобов`язаний у повному обсязі сплатити нараховані на дату продовження (пролонгації) проценти за користування кредитом, а також пеню та штраф (у разі наявності). У такому разі та за умови, що залишок тіла кредиту складає не менше ні 400 грн., строк користування кредитом автоматично продовжується (пролонгується) з дати внесення необхідної суми грошових коштів на такий самий строк і на таких самих умовах. Графіком розрахунків до договору про надання фінансового кредиту №237754 від 24 липня 2018 року визначено суму кредиту, суму нарахованих процентів та загальний розмір заборгованості. 12 квітня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Авентус Україна» укладено договір факторингу №1, на підставі якого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за договором про надання фінансового кредиту №237754 від 24 липня 2018 року за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «Він фінанс») набуло прав кредитора стосовно відповідача [PERSON] . У реєстрі прав вимоги зазначено кредитний договір №237754 від 24 липня 2018 року боржник [PERSON] . У довідці виданою ТОВ «Авентус Україна» зазначено анкетні дані позичальника, номер договору, суму кредиту, строк кредитування, та інші дані. Відповідно до розрахунку заборгованості (станом на дату відступлення прав вимоги) сума заборгованості за кредитним договором від 12 квітня 2018 року становить 15215 грн. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Правовідносини, що виникли між сторонами у зв`язку з укладенням спірного кредитного договору регламентуються положеннями Цивільного кодексу України, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію» та інших нормативно-правових актів у сфері регулювання ринків фінансових послуг. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України відносини за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор, відповідно до п.12 ч.1 ст.3 вищевказаного Закону, це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ч.3, 4, 6 ст.11 вищевказаного Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.8 ст.11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.627-628 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.629, 638 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 24 липня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №237754. Договір підписаний електронним цифровим підписом. Товариство надає клієнту грошові кошти у розмірі 3500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Представником позивача ТОВ «Він фінанс» не було надано жодного документу, який би свідчив про те, що ТОВ «Авентус Україна» здійснило переказ коштів на рахунок відповідача у розмірі 3500 грн. Із індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту №237754 від 24 липня 2018 року, графіку розрахунку до договору про надання фінансового кредиту №237754 від 24 липня 2018 року не вбачається, що такі підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, оскільки такий не відповідає положенням п.6 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» та не містить даних у вигляді алфавітно-цифрової послідовності. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). За відсутності електронного підпису відповідача у кредитному договорі №237754 від 24 липня 2018 року, графіку розрахунків до договору про надання фінансового кредиту №237754 від 24 липня 2018 року суд позбавлений можливості встановити той факт, що сторони погодили істотні умови договору та дійшли згоди про укладення такого. Представник позивача зазначив, що кредитні кошти у розмірі 3500 грн. були перераховані на рахунок відповідача, що підтверджується довідкою (листом) ТОВ ФК «Вей фор пей», однак в матеріалах справи відсутня будь-яка інформація щодо номера банківської картки, яка б належала відповідачу [PERSON] , та на яку було здійснено переказ коштів. Лист складений ТОВ ФК «Вей фор пей» не може бути належним доказом у дані справі,\~оскільки не є розрахунковим документом та не підтверджує факт переказу коштів, оскільки такий документ не містить відмітки про час його прийняття та виконання банком, не містить повного номера картки, з чого можна було б встановити факт перерахування коштів на картковий рахунок саме відповідача. У Постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі №161/16891/15-ц вказано, що відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Відтак, жодних належних доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позові щодо кредитного договору №237754 від 24 липня 2018 року, матеріали справи не містять, а тому такі задоволенню не підлягають. Щодо клопотання позивача про поновлення строку на звернення до суду з цим позовом, суд зазначає наступне. Так, відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. За змістом ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.\~Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 Цивільного кодексу України. Частиною третьою ст.267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до суду. Положення ч.1 ст.261 ЦК України регламентують, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, момент початку перебігу строку позовної давності у контексті ч. 1ст. 231 ЦК України збігається з моментом обізнаності особи про порушення права або об`єктивної можливості довідатись про обставини порушення її прав. Зазначена правова позиція визначена у Постанові Великої палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №362/44/17. При цьому відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Отже, відмовляючи в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, суд має встановити обґрунтованість чи безпідставність позовних вимог. Так, у випадку обґрунтованості позовних вимог суд може відмовити у їх задоволенні у зв`язку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову, суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ТОВ «Він фінанс», що є наслідком відмову у їх задоволенні в повному обсязі. При цьому строки позовної давності до вимог позивача не застосовуються, оскільки заявлені вимоги є недоведеними. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в позові, підстави для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування понесених позивачем судових витрат, відсутні.

Outcome: dismissed