Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

02 червня 2025 року до суду надійшла позовна заява ТОВ "Свеа Фінанс" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а/с 5-7). Позивач ТОВ\~"Свеа\~Фінанс"\~посилається в\~обґрунтування своїх\~вимог на\~те,\~що відповідно\~до умов\~Кредитного договору\~№ 281/980/019173803/16\~від 17\~листопада 2016\~року АТ\~"ОТП\~Банк"\~надав відповідачу\~ [PERSON] \~кредит шляхом\~встановлення кредитного\~ліміту на\~платіжну картку,\~зі щомісячною\~сплатою процентів\~за користування\~кредитом в\~розмірі 36\~%\~річних,\~з поверненням\~у строк, що відповідає строку дії платіжної картки. Відповідач не виконав свої договірні зобов`язання, внаслідок чого в нього виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 31210,89 грн., в тому числі: кредит - 18660,78 грн., проценти за користування кредитом - 12550,11 грн. 20 вересня 2024 року між АТ "ОТП Банк" та ТОВ "Свеа Фінанс" укладено Договір факторингу № 01.02-24/24, за умовами якого АТ "ОТП Банк" передало (відступило) ТОВ "Свеа Фінанс" право вимоги відносно боржників АТ "ОТП Банк", в тому числі відносно боржника - відповідача [PERSON] за Кредитним договором № 281/980/019173803/16 від 17 листопада 2016 року. Внаслідок цього ТОВ "Свеа Фінанс" набуло право вимоги до відповідача [PERSON] за вказаним кредитним договором. На підставі викладеного позивач ТОВ "Свеа Фінанс" просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за Кредитним договором № 281/980/019173803/16 від 17 листопада 2016 року, укладеним між АТ "ОТП Банк" та [PERSON] , в сумі 31210,89 грн. (в тому числі: кредит - 18660,78 грн., проценти за користування кредитом - 12550,11 грн.) та витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. 04 червня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень (ухвала суду - а/с 115-116). 17 липня 2025 року від відпоквідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (а/с 128-132), яким відповідач заперечив проти позову. Свої заперечення відповідача обґрунтовує наступними доводами. 1. Щодо правомірності стягнення процентів та комісії за користування коштами в сумі 12550,11 грн. 17 листопада 2016 року відповідач підписав Заяву-анкету про надання банківських послуг АТ "ОТП Банк" за № 281/980/019173803/16. У вказаній Заяві-анкеті зазначено, що ця Заява-Анкета є невід`ємною частиною Договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних карток (особистих), Правил користування карткою та Тарифів банку, які розміщені на офіційному сайті банку. Разом з тим, відповідно до вимог ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, а також якщо він підписаний сторонами. Позивач не надав суду Договір про видачу та обслуговування платіжних пластикових карток (особистих), за яким відповідачу надана кредитна лінія з встановленою сумою кредитного ліміту. Також позивач не надав суду Правила користування карткою та Тарифи банку, підписані відповідачем. З наданих позивачем доказів лише Заява-анкета від 17 листопада 2016 року містить підпис відповідача, але зазначена Заява-анкета не містить відповідних істотних умов кредитного договору, зокрема, строку повернення кредиту та відповідальності за порушення умов кредитного договору сторонами. Матеріали, додані до позовної заяви, не містять підтверджень, що саме умови кредитування, визначені Договором про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих), Правилами користування карткою та Тарифами Банку, прийняв відповідач, був ознайомлений та погодився з ними, підписуючи Заву-анкету про надання банківських послуг № 281/980/019173803/16 від 17 листопада 2016 року. Сама по собі підписана Заява-анкета про надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма кредитного договору. Отже, у АТ "ОТП Банк" відсутні правові підстави для нарахування відповідачеві процентів та комісії за користування кредитними коштами, а у позивача відсутні правові підстави для стягнення з відповідача процентів та комісії за користування кредитними коштами на підставі договору факторингу. 2. Щодо правомірності стягнення заборгованості по тілу кредиту в сумі 18660,78 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем АТ "ОТП Банк", за період часу з 11 січня 2017 року по 19 січня 2022 року відповідач сплатив банку 53537,00 грн. Відповідач отримав від АТ "ОТП Банк" кредитні кошти в сумі 18660,78 грн., а повернув банку - 53537,00 грн. (позивач вказує у позовній заяві - 54078,60 грн.). Отже, у відповідача відсутня заборгованість перед АТ "ОТП Банк" по тілу кредита в сумі 18660,78 грн. Відповідно, у позивача відсутні підстави для стягнення з відповідача коштів в сумі 18660,78 грн. 3. Щодо правомірності дій позивача за укладеним договором факторингу. Між АТ "ОТП Банк" та ТОВ "Свеа Фінанс" укладено Договір факторингу № 01.02-24/24 від 20 вересня 2024 року. Проте, відповідач не одержував жодних повідомлень про відступлення права грошової вимоги ні від АТ "ОТП Банк", ні від позивача ТОВ "Свеа Фінанс", що є порушенням вимог ч.1 ст.1082 ЦК України. До позовної заяви також не додано відповідних доказів. На підставі викладеного відповідач [PERSON] просить суд відмовити в задоволенні позову. В судове засідання представник позивача ТОВ "Свеа Фінанс" не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - позивач просить суд розглядати справу за відсутності їхнього представника, позов підтримує. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача, на підставі наявних у справі доказів. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - відповідач просить суд розглядати справу за його відсутності, проти задоволення позову заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. Укладення кредитного договору. 16 листопада 2016 року між АТ "ОТП Банк" та клієнтом (відповідачем) [PERSON] підписано Заяву фізичної особи на встановлення кредитної лінії (а/с 12-13), якою клієнт (відповідач) [PERSON] попросив АТ "ОТП Банк" надати йому кредит у виді кредитної лінії в розмірі 15000,00 грн., шляхом зарахування коштів на картковий рахунок клієнта № [NUMBER] . 17 листопада 2016 року між АТ "ОТП Банк" та клієнтом (відповідачем) [PERSON] підписано Заяву-анкету про надання банківських послуг АТ "ОТП Банк" № 281/980/019173803/16 (а/с 8-9), якою клієнт (відповідач) [PERSON] погодився отримувати банківські послуги АТ "ОТП Банк". В Заяві-анкеті клієнт (відповідач) [PERSON] вказав, що попередньо ознайомившись з всіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі з положеннями договорів та всіх додатків до них, невід`ємною частиною яких є ця Заява-анкета, та які розміщені на офіційному сайті АТ "ОТП Банк", бажає оформити поточний (картковий) рахунок та отримати електронний платіжний засіб: тим картки - MC Gold PayPass, валюта рахунку - UAH, номер рахунку - [NUMBER] . В Заяві-анкеті АТ "ОТП Банк" та клієнт (відповідач) [PERSON] визначили умови обслуговування кредитної лінії: за користування кредитом банк нараховує проценти, які розраховуються банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається Тарифами банку, та на дату укладення Договору з держателем розмір процентної ставки становить 36 % на рік. На дату укладення Договору з держателем розмір процентної ставки впродовж пільгового періоду становить 0,01 %. В Заяві-анкеті АТ "ОТП Банк" та клієнт (відповідач) [PERSON] зазначили, що Заява-анкета є невід`ємною частиною Договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) (Договір) та Правил користування карткою (Правила), Тарифів банку, які розміщені на офіційному сайті банку. Шляхом підписання Заяви-анкети клієнт підтверджує, що він з Договором, Правилами, Тарифами банку, що розміщені на офіційному сайті банку, ознайомлений і згодний, а також отримав свій примірник Заяви-анкети. В Заяві-анкеті АТ "ОТП Банк" та клієнт (відповідач) [PERSON] зазначили, що Заява-анкета є невід`ємною частиною Договору про надання послуг дистанційного обслуговування засобами системи OTP Smart (Договір) та Правил надання послуг дистанційного обслуговування засобами системи ОТР Smart (Правила), Тарифів банку, які розміщені на офіційному сайті банку. Шляхом підписання Заяви-анкети клієнт підтверджує, що він особисто отримав свій примірник Заяви-анкети, з умовами Договору та Правил, Тарифами банку, які розміщені на офіційному сайті банку, ознайомлений, приймає та погоджується з їх положеннями. Згідно ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 - ч.6 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ч.1 ст.207 ЦК України п равочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони,\~або надсилалися\~ними до\~інформаційно-комунікаційної\~системи,\~що використовується\~сторонами.\~У разі\~якщо зміст\~правочину зафіксований\~у кількох\~документах,\~зміст такого\~правочину також\~може бути\~зафіксовано шляхом\~посилання в\~одному з\~цих документів\~на інші\~документи,\~якщо інше\~не передбачено\~законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ч.2 ст.207 ЦК України п равочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо він\~підписаний його\~стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно ч.3 ст.207 ЦК України в икористання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1, ч.2 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ч.2 ст.1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.1046 - ст.1053 ЦК України), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.3 ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ч.1 ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Відповідач [PERSON] , підписавши Заяву фізичної особи на встановлення кредитної лінії від 16 листопада 2016 року та Заяву-анкету про надання банківських послуг АТ "ОТП Банк" № 281/980/019173803/16 від 17 листопада 2016 року, погодився з умовами обслуговування кредитної лінії, запропонованими АТ "ОТП Банк". Суд критично оцінює пояснення відповідача [PERSON] про те, що він не укладав з АТ "ОТП Банк" кредитного договору, оскільки ці пояснення повністю спростовуються доказами, які були надані позивачем та досліджені в судовому засіданні. За таких обставин суд приходить до висновку, що в установленому законом порядку між кредитодавцем АТ "ОТП Банк" та позичальником (відповідачем) [PERSON] було укладено кредитний договір № 281/980/019173803/16 від 17 листопада 2016 року. Сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, зокрема: розмір кредитної лінії, строк кредиту, розмір процентів, які позичальник зобов`язаний сплатити за користування кредитом, тощо. Позичальник (відповідач) [PERSON] погодився на укладення кредитного договору на умовах, запропонованих кредитодавцем АТ "ОТП Банк", що підтверджено його підписом на Заяві фізичної особи на встановлення кредитної лінії від 16 листопада 2016 року та Заяві-анкеті про надання банківських послуг АТ "ОТП Банк" № 281/980/019173803/16 від 17 листопада 2016 року. Виконання кредитодавцем своїх зобов`язань за кредитним договором. На підставі Заяви-анкети про надання банківських послуг № 281/980/019173803/16 від 17 листопада 2016 року кредитодавець АТ "ОТП Банк" відкрив позичальнику (відповідачу) [PERSON] картковий рахунок, надав картку держателю, а також виконував розрахункове обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням картки. На картковий рахунок № [NUMBER] , відкритий за заявою позичальника (відповідача) [PERSON] , кредитодавець АТ "ОТП Банк" встановив кредитний ліміт, порядок користування яким визначено правилами користування карткою. З розрахунку АТ "ОТП Банк" (а/с 15-63) та виписки по рахунку приватного клієнта (а/с 64-82) вбачається, що за період часу з 17 листопада 2016 року по 09 вересня 2024 року позичальник (відповідач) [PERSON] використав кошти кредиту на загальну суму 28157,34 грн. При цьому, розмір використаного кредиту відповідач [PERSON] не оспорює. За таких обставин суд приходить до висновку, що кредитодавець АТ "ОТП Банк" належним чином виконав свої договірні зобов`язання за кредитним договором № 281/980/019173803/16 від 17 листопада 2016 року. Заміна кредитора у зобов`язанні. 20 вересня 2024 року між АТ "ОТП Банк" (клієнтом) та ТОВ "Свеа Фінанс" (фактором) укладено Договір факторингу № 01.02-24/24 (а/с 83-92), за умовами якого АТ "ОТП Банк" відступило (передало) ТОВ "Свеа ФК "ЄАПБ" права вимоги відносно боржників АТ "ОТП Банк". Відповідно до п.1.1 Договору факторингу: клієнт (первісний кредитор) відступає (передає) фактору права вимоги, а фактор (новий кредитор) набуває право вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості. Відповідно до п.1.3 Договору факторингу: за цим Договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Відповідно до 6.2.3 Договору факторингу: право вимоги до фактора з моменту підписання сторонами цього Договору, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості. При цьому виконання фактором та клієнтом умов, що визначені цим пунктом, необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення права вимоги додаткового оформлення відступлення права вимоги у цих випадках не вимагається. 20 вересня 2024 року між клієнтом АТ "ОТП Банк" та фактором ТОВ "Свеа Фінанс" складено Реєстр боржників № 2 до Договору факторингу № 01.02-24/24 від 20 вересня 2024 року (а/с 95-97), з якого вбачається, що клієнт АТ "ОТП Банк" передав фактору ТОВ "Свеа Фінанс" право вимоги відносно боржника - відповідача [PERSON] (порядковий номер 9433) за кредитним договором № 281/980/019173803/16 від 17 листопада 2016 року в загальній сумі 31210,89 грн., в тому числі: кредит - 18660,78 грн., проценти за користування кредитом - 12550,11 грн. 20 вересня 2024 року фактор ТОВ "Свеа Фінанс" сплатив клієнту АТ "ОТП Банк" грошові кошти в сумі 7837579,10 грн., як оплату за відступлення права вимоги згідно Договору факторингу № 01.02-24/24 від 20 вересня 2024 року, що підтверджується платіжною інструкцією № 9751 від 20 вересня 2024 року на суму 746878,34 грн. (а/с 93) та платіжною інструкцією № 9752 від 20 вересня 2024 року на суму 7090700,76 грн. (а/с 93). Згідно ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Згідно ч.2 ст.512 ЦК України к редитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Згідно ч.3 ст.512 ЦК України к редитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.514 ЦК України д о нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.516 ЦК України з аміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.2 ст.516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно ч.1\~ст.1077\~ЦК України\~за договором\~факторингу (фінансування\~під відступлення\~права грошової\~вимоги)\~одна сторона\~(фактор)\~передає або\~зобов`язується\~передати грошові\~кошти в\~розпорядження другої\~сторони (клієнта)\~за плату\~(у\~будь-який\~передбачений договором\~спосіб),\~а клієнт\~відступає або\~зобов`язується\~відступити факторові\~своє право\~грошової вимоги\~до третьої\~особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно ч.2 ст.1078 ЦК України м айбутня вимога\~вважається переданою\~фактору з\~дня виникнення\~права вимоги\~до боржника.\~Якщо передання\~права грошової\~вимоги обумовлене\~певною подією,\~воно вважається\~переданим з\~моменту настання\~цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно ч.1\~ст.1080\~ЦК України\~договір факторингу\~є дійсним\~незалежно від\~наявності домовленості\~між клієнтом\~та боржником\~про заборону\~відступлення права\~грошової вимоги\~або його\~обмеження.\~У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Згідно ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно ч.2 ст.1082 ЦК України б оржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Згідно ч.3 ст.1082 ЦК України в иконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Заміна кредитора є внутрішньою зміною у зобов`язанні, а тому не впливає на обсяг прав та обов`язків сторін у зобов`язанні. У разі існування (дійсності) боргового зобов`язання, у якому відбулося договірне відступлення права вимоги кредитора, визначеними законом способами захисту чи поновлення порушених прав боржника є висунення проти вимоги нового кредитора заперечень, які боржник мав проти первісного кредитора, або пред`явлення проти вимоги нового кредитора зустрічної вимоги до первісного кредитора. При цьому, в силу прямої вказівки закону саме первісний кредитор відповідає за недійсність переданої ним вимоги. Наслідком неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у платі новому кредиторові, а може впливати на визначення боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредиторові за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Таким висновок зробив Верховний Суд у своїй постанові від 28 листопада 2019 року в справі № 555/2428/15-ц (провадження № 61-33585св18). Суд критично оцінює пояснення відповідача [PERSON] про неправомірність заміни кредитора у зобов`язанні, оскільки ці пояснення повністю спростовуються доказами, які були надані позивачем та досліджені в судовому засіданні. За таких обставин суд приходить до висновку, що 20 вересня 2024 року в установленому законом порядку первісний кредитор АТ "ОТП Банк" передав новому кредитору ТОВ "Свеа Фінанс" право вимоги відносно боржника - відповідача [PERSON] за кредитним договором № 281/980/019173803/16 від 17 листопада 2016 року. Внаслідок цього позивач ТОВ "Свеа Фінанс" набув право вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 281/980/019173803/16 від 17 листопада 2016 року. Заборгованість за кредитним договором. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позивач ТОВ "Свеа Фінанс" просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за Кредитним договором № 281/980/019173803/16 від 17 листопада 2016 року, укладеним між АТ "ОТП Банк" та [PERSON] , в сумі 31210,89 грн., в тому числі: кредит - 18660,78 грн., проценти за користування кредитом - 12550,11 грн. З розрахунку АТ "ОТП Банк" (а/с 15-63) та виписки з рахунка приватного клієнта (а/с 64-82) вбачається, що за період часу з 17 листопада 2016 року по 09 вересня 2024 року кредитодавець АТ "ОТП Банк" нарахував позичальнику (відповідачу) [PERSON] за договором № 281/980/019173803/16 від 17 листопада 2016 року наступні кошти: використано коштів позичальником - 28157,34 грн., нарахована плата за обслуговування рахунку та списання за смс-інформування - 13642,00 грн., нараховані проценти за користування кредитом - 40490,15 грн., нарахований штраф - 3000,00 грн., надходження коштів на рахунок - 54078,60 грн. Нарахування "плати за обслуговування рахунку та списання за смс-інформування" та нарахування штрафу. В судовому засіданні встановлено, що в Заяві-анкеті № 281/980/019173803/16 від 17 листопада 2016 року, підписаній кредитодавцем АТ "ОТП Банк" та позичальником (відповідачем) [PERSON] , не визначено "плати за обслуговування рахунку та списання за смс-інформування", а також не визначено відповідальності позичальника у вигляді штрафу. Кредитодавець АТ "ОТП Банк", нараховуючи "плату за обслуговування рахунку та списання за смс-інформування" та штраф, посилається на умови Договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих), Правила користування карткою та Тарифи банку. Проте, позивач не надав суду зазначені вище Договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих), Правила користування карткою та Тарифи банку. Позивач не надав суду підтвердження того, що зазначені вище Договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих), Правила користування карткою та Тарифи банку містять підпис позичальника (відповідача) [PERSON] . Відтак, позивач не надав суду доказів того, що позичальник (відповідач) [PERSON] , підписуючи Заяву-анкету № 281/980/019173803/16 від 17 листопада 2016 року, ознайомився та погодився з Договором про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих), Правилами користування карткою та Тарифами банку, а також того, що вказані документи на момент отримання позичальником (відповідачем) кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати "плати за обслуговування рахунку та списання за смс-інформування" та штрафу. Суд вважає, що Договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих), Правила користування карткою та Тарифи банку, які навіть не були надані суду, не можна вважати складовою кредитного договору щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені Заявою-анкетою, яка безпосередньо підписана останнім (лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору). Суд вважає, що оскільки Договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих), Правила користування карткою та Тарифи банку, які не були надані суду, не визнаються позичальником (відповідачем) та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання Заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати "плати за обслуговування рахунку та списання за смс-інформування" та штрафу. Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статі 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою, як споживачем банківських послуг. Згідно п.22 ч.1 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів"\~споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України в Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 (справа № 1-12/2013) зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах слід зауважити, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви-анкети про надання банківських послуг, оскільки Договір про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) та Правила користування карткою, що стосуються всіх аспектів надання банківських послуг та потребують як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору, який фактично сторонами не визначений. Тому відсутні підстави вважати, що АТ "ОТП Банк", укладаючи договір з відповідачем, дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності, а також уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). За таких обставин суд приходить до висновку, що виходячи з принципів справедливості та добросовісності, на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись, а також позичальник не може нести відповідальність, яка не була визначена умовами договору. Отже, за договором № 281/980/019173803/16 від 17 листопада 2016 року кредитодавець АТ "ОТП Банк" не мав правових підстав для нарахування позичальнику (відповідачу) [PERSON] "плати за обслуговування рахунку та списання за смс-інформування" в сумі 13642,00 грн. та нарахування штрафу в сумі 3000,00 грн. Нарахування заборгованості по кредиту та процентам за користування кредитом. З розрахунку АТ "ОТП Банк" (а/с 15-63) та виписки з рахунка приватного клієнта (а/с 64-82) вбачається, що за період з 17 листопада 2016 року по 09 вересня 2024 року -позичальник (відповідач) [PERSON] використав кошти кредиту на суму 28157,34 грн., -кредитодавець АТ "ОТП Банк" нарахував позичальнику (відповідачу) [PERSON] проценти за користування кредитом в сумі 40490,15 грн. Між сторонами немає спору щодо розміру коштів кредиту, які використав позичальник. Проте, с уд не погоджується з розміром нарахованих процентів за користування кредитом. Так, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12), від 04 липня 2018 року (справа № 310/11534/13-ц) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16-ц) зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) зазначено: надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за "користування кредитом". Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за "користування кредитом" можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за "користування кредитом", сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Отже, нарахування процентів за користування кредитом може здійснюватися виключно в межах строку кредитування. В Заяві-анкеті про надання банківських послуг № 281/980/019173803/16 від 17 листопада 2016 року кредитодавець АТ "ОТП Банк" та позичальник (відповідач) [PERSON] визначили, що кредит надається на строк, що відповідає строку дії платіжної картки. З розписки (а/с 14) вбачається, що 29 листопада 2016 року позичальник (відповідач) [PERSON] отримав в АТ "ОТП Банк" платіжну картку № [NUMBER] терміном дії до листопада 2019 року. Жодних доказів про видачу позичальнику (відповідачу) [PERSON] нової платіжної картки суду не надано. Строк спливу дії платіжної картки є кінцевим строком дії кредитного договору. Кінцевим строком кредитування за договором № 281/980/019173803/16 від 17 листопада 2016 року є 30 листопада 2019 року, що відповідає строку дії платіжної картки позичальника за № [NUMBER] . Таким чином, проценти за користування кредитом можуть бути нараховані лише за період з 17 листопада 2016 року по 30 листопада 2019 року. З розрахунку АТ "ОТП Банк" (а/с 15-63) та виписки з рахунка приватного клієнта (а/с 64-82) вбачається, що кредитодавець АТ "ОТП Банк" нарахував позичальнику (відповідачу) [PERSON] проценти за користування кредитом в сумі 40490,15 грн., в тому числі: -за період з 17 листопада 2016 року по 30 листопада 2019 року (протягом строку кредитування) - в сумі 14822,81 грн. -за період з 01 грудня 2019 року по 09 вересня 2024 року (після закінчення строку кредитування) - в сумі 25667,34 грн. Отже, за договором № 281/980/019173803/16 від 17 листопада 2016 року кредитодавець АТ "ОТП Банк" не мав правових підстав для нарахування позичальнику (відповідачу) [PERSON] процентів за користування кредитом за період з 01 грудня 2019 року по 09 вересня 2024 року на суму 25667,34 грн. Таким чином,стягненню з позичальника (відповідача) [PERSON] за договором № 281/980/019173803/16 від 17 листопада 2016 року підлягають грошові кошти в сумі 42980,15 грн., в тому числі: -використані кошти кредиту - 28157,34 грн., -проценти за користування кредитом, нараховані за період з 17 листопада 2016 року по 30 листопада 2019 року - 14822,81 грн. Разом з тим, з розрахунку АТ "ОТП Банк" (а/с 15-63) та виписки з рахунка приватного клієнта (а/с 64-82) вбачається, що за період з 17 листопада 2016 року по 09 вересня 2024 року позичальник (відповідач) [PERSON] сплатив за договором № 281/980/019173803/16 від 17 листопада 2016 року грошові кошти в сумі 54078,60 грн. За таких обставин суд приходить до висновку, що позичальник (відповідач) [PERSON] повністю виконав свої зобов`язання за договором № 281/980/019173803/16 від 17 листопада 2016 року, повернув кредит та сплатив проценти за користування кредитом. Виходячи з обставин справи та наданих сторонами доказів, суд вважає, що наявність правових підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором позивач не довів, чим не виконав вимоги ст.ст.12, 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. На підставі викладеного суд вважає, що позов задоволенню не підлягає через необґрунтованість. Відшкодування судових витрат. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 ст.1 Закону України "Про судовий збір" с удовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Згідно пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, розмір ставки судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Згідно ч.1 ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" установлено з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб в розмірі 3028 грн. Позивач ТОВ "Свеа Фінанс" подав позов та всі процесуальні документи в електронній формі. За подання позовної заяви позивач ТОВ "Свеа Фінанс" сплатив судовий збір в сумі 2422,40 грн. (платіжна інструкція № 118 від 22 травня 2025 року (а/с 4). У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed