Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про поділ в натурі частки з майна, що є спільною частковою власністю, та визнання права власності на окремий об`єкт нерухомого майна, в якому просила здійснити поділ в натурі житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , між співвласниками [PERSON] до [PERSON] відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності, а саме: -виділити [PERSON] в натурі у власність в окремий об?єкт нерухомого майна - 3/10 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , якою вона фактично користується, загальною площею 34,7 кв.м., житловою площею 16,6 кв. м., та надвірних споруд: сарай, літ «Б» Д1. В, б, в, в2, В1», гараж літ. «Г».Д», льох, літ. «П1,п, П2», вбиральня, літ. «У», огорожа, ворота, літ. «№l», №», колодязь, літ. «К» та земельну ділянку, загальною площею 0,0666 га;-виділити [PERSON] в натурі у власність в окремий об`єкт нерухомого майна із спільної часткової власності - 7/10 частина житлового будинку на підставі договору дарування, серія та номер: 1948, виданого 30.07.2016 року, посвідченого Степанчук Н.О., приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області, якою вона фактично користується, загальною площею 40,9 кв.м., житловою 22,6 кв.м.: тамбур - 2,9 кв.м.;кухня - 9,2 кв.м.; передпокій - 6,2 кв.м.; житлова кімната - 5,5 кв.м.; житлова кімната - 17,1 кв.м. Також, просила припинити право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником 3/10 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що складається з житлового будинку літ. «А», житловою площею 39,2 кв. м та надвірних будівель: сарай, літ «Б», Д1.В, б, в, в2, В1», гараж літ. «Г, Д», льох, літ. «П1, П, П2», вбиральня, літ «У», огорожа, ворота, літ «№l, №», колодязь. літ. «К» та земельної ділянки, загальною площею 0,0666 га. Позивач вказала, що за нею зареєстровано право власності спільна часткова власність, а саме на 3/10 частини будинку, інша частка у розмірі 7/10 житлового будинку на даний час належить відповідачу - [PERSON] . Отже, спірний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності двох співвласників і мають два відокремлених домогосподарств та окремі комунікації життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо). Домогосподарства розмежовані в технічному паспорті, виготовленому 04 лютого 2024 року, вказані квартири ізольовані одна від одної, мають окремі входи (виходи) та окремі інженерні мережі. Позивач додала, що з метою відокремлення прав власників зверталася до відповідача з пропозицією про укладення нотаріально посвідченого договору про виділ частки, однак відповіді не отримала. В лютому та липні 2024 року позивач зверталася до Лозівської міської ради Харківської області про присвоєння адреси окремим часткам житлового будинку, однак їй було відмовлено у зміні адреси об?єкту нерухомого майна через відсутність в поданих документах копії договору про поділ спільного майна, договору про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідного рішення суду. Зважаючи на вищевикладене, [PERSON] була змушена звернутися до суду з даним позовом. Провадження по справі було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, сторонам надано час для подання заяв по суті. Ухвалою суду було здійснено перехід від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягала та не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Лозівського міськрайонного суду Харківської області. Причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з викладеного, суд здійснює розгляд справи в заочному порядку, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступні факт та відповідні правовідносини. За змістом ч.ч.1-2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 3/10 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що складається з житлового будинку літ. «А», житловою площею 39,2 кв. м та надвірних будівель: сарай, літ «Б», Д1.В, б, в, в2, В1», гараж літ. «Г, Д», льох, літ. «П1, П, П2», вбиральня, літ «У», огорожа, ворота, літ «№l, №», колодязь. літ. «К» та земельної ділянки, загальною площею 0,0666 га, згідно договору дарування житлового будинку та земельної ділянки, посвідченого Руденко Т.В. приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області 07 вересня 2002 року за реєстровим номером №5833, та державного акту про право приватної власності на землю серія 1-ХР №091208, площею 0,0666 га, кадастровий номер 6311000000:04:008:003, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, який зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №834; витягу з Державного реєстру речових прав на земельну ділянку, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна - 2876443663110, номер відомостей про речове право - 93630912, на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відведення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.13-14,27-31). Як зазначила [PERSON] , 19 жовтня 2023 року позивачем зареєстроване право власності в державному реєстрі речових прав, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна - 286571663110., номер відомостей про речове право - 52190756 - спільна часткова власність на 3/10 частини будинку. Інша 7/10 частина житлового будинку на даний час належить відповідачу - [PERSON] на підставі договору дарування, серія та номер:1948, виданого 30.07.2016 року, посвідченого Степанчук H.O. приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області. Частина земельної ділянки, на якій знаходиться 7/10 частин житлового будинку відповідача не приватизована. Так, відповідно до матеріалів справи, спірний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , перебуває у спільній частковій власності двох співвласників і мають два відокремлених домогосподарств та окремі комунікації життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо). \~ \~ \~ \~ Домогосподарства розмежовані і в технічному паспорті, виготовленому 04 лютого 2024 року, вказані квартири ізольовані одна від одної, мають окремі входи (виходи) та окремі інженерні мережі. Згідно з даними технічного паспорту, вказані два житлових приміщення. До номеру один відносяться моя частина житлового будинку: - Тамбур площею - 2,3 кв.м.; - Кухня площею- 2,3 кв.м.;- Комора- 3,0 кв.м.;- Передпокій - 5,6 кв.м.;- Житлова кімната - 3,3 кв.м.;- Житлова кімната 13,3 кв.м., всього: загальна площа складає - 34.7 кв.м.; житлова - 16,6 кв.м., допоміжна - 18,1 кв.м.До другого номеру відноситься частина житлового будинку належного відповідачу:- Тамбур- 2,9 кв.м.; - Кухня - 9,2 кв.м.;- Передпокій- 6,2 кв.м.;- Житлова кімната - 5,5 кв.м.;- Житлова кімната - 17,1 кв.м., всього: загальна площа 40,9 кв.м., житловою 22,6 кв.м., допоміжна 18,3 кв.м.(а.с.28-30). Позивач з метою відокремлення прав власників зверталася до відповідача з пропозицією про укладення нотаріально посвідченого договору про виділ частки, однак заяву відповідач не отримала(а.с.24-26). В лютому та липні 2024 року позивач зверталася до Лозівської міської ради Харківської області про присвоєння адреси окремим часткам житлового будинку, однак їй було відмовлено у зміні адреси об?єкту нерухомого майна - житлового будинку садибного типу, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що перебуває в приватній спільній частковій власності, в зв?язку з невідповідністю вимогам п.12 ст. 26-3 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме через відсутність в поданих документах копії договору про поділ спільного майна, договору про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідного рішення суду. Зважаючи на вищевикладене, [PERSON] була змушена звернутися до суду з даним позовом(а.с.15-22). З урахуванням вищевикладеного, з метою можливості подальшого ефективного окремого розпорядження домогосподарством, позивач звернулась до суду з даним позовом для захисту її прав як власника. За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння,користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 3 статті 358 Цивільного кодексу України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Зі змісту ст. 357 Цивільного кодексу України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. У ч. 1, 2 ст. 369, ч. 2 статті 370 Цивільного кодексу України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно з пунктом 3.2 глави 3 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 року № 55, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 06.07.2007 року за № 774/14041, право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). Відповідно до ст. 372 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Так, з урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги докази в їх сукупності, житловий будинок належить сторонам на праві спільної часткової власності, частки сторін вже є визначеними. Відповідно до ст. 365 Цивільного кодексу України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Як вбачається із змісту даної норми законодавець визначив чотири самостійні підстави, кожна з яких окремо може слугувати приводом для припинення права власності на частку в спільному майні. Згідно з правовими висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2019 року у справі №303/4849/16-ц та у постанові від 18.07.2019 у справі №210/2236/15-ц для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Таким чином, припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову інших співвласників (співвласника) можливе за наявності хоча б однієї з чотирьох передбачених частиною першою статті 365 ЦК України підстав. Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що частки сторін вже є визначеними, позивач та відповідач не зважаючи на спільну власність володіють та користуються кожен своєю часткою, тому в даному випадку припинення права на частку не відбудеться, а лише припинеться право спільної часткової власності на будинок, однак кожен залишається зі своєю часткою. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили, є однією з підстав для реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна. Зважаючи на викладене, з урахуванням того, що припинення права спільної часткової власності сторін не завдасть шкоди співвласнику та право власності на частки сторін зберігаються за ними, беручи до уваги відсутність відзиву, суд вважає, що наявні всі підстави для задоволення позову в повному обсязі. Беручи до уваги положення ч.1 ст.141 ЦПК України, зважаючи на відсутність клопотань [PERSON] про стягнення судового збору з відповідача на її користь, суд залишає судовий збір за позивачем. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved