Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

Представник ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернулась до Захарівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначена позовна заява обґрунтована тим, що 10 вересня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № 291654769, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальниці кредит в розмірі кредитного ліміту 27000 гривень. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» належним чином виконало свої зобов`язання за договором, надавши відповідачці кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами договору. Відповідачка не надала своєчасно кредитодавцю грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. 14 січня 2025 року укладено договір факторингу № МВ-ТП/17, у відповідності до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося відступити ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату належні йому права вимоги до боржників, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги. Відповідно до реєстру боржників від 14 січня 2025 року до договору факторингу № МВ-ТП/17 від 14 січня 2025 року до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право вимоги до відповідачки [PERSON] за кредитним договором № 291654769 від 10 вересня 2024 року. Так, зобов`язання зі сторони кредитора за договором виконані в повному обсязі, в свою чергу, відповідачка свої зобов`язання по поверненню кредиту належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату звернення до суду її заборгованість перед позивачем становить 96930 грн, що підтверджується відповідними розрахунками заборгованості. Водночас позивач, діючи в межах своїх прав, самостійно визначає обсяг та склад позовних вимог, що підлягають до стягнення. Виключне право на визначення позовних вимог належить позивачу. У зв`язку з цим, позивач просить суд стягнути частину заборгованості за кредитним договором, а саме 83430 грн, з яких: заборгованість по кредиту - 27 000 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 56430 гривень. Ухвалою Захарівського районного суду Одеської області від 10 вересня 2025 року відкрито провадження у справі та її розгляд відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України призначений у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін та вирішено питання про витребування від АТ «Райффайзен Банк» доказів(т. 1 а.с. 74-75). 24 вересня 2025 року на виконання зазначеної ухвали від АТ «Райффайзен Банк» до суду надійшли витребувані докази (т.1 а.с. 85-86). 24 вересня 2025 року від відповідачки [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву (т. 1 а.с. 87-125). У відзиві відповідачка просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки: 1) кредитний договір з додатками, що доданий до матеріалів справи не був укладений в будь-якій формі (ні в паперовій, ні в електронній). За таких обставин у матеріалах справи відсутній підписаний обома сторонами кредитний договір; 2) не підписані відповідачем умови кредитування не можуть бути застосовані до правовідносин сторін; 3) кредитор коштів по договору не переказував, позивачем не доведено факту видачі позики кредитором, а відтак у нього не виникло договірних прав; 4) розрахунки позивача суперечать наданим ним текстам та вимогам спеціального законодавства і правовим висновкам Верховного Суду; 5) має місце недоведеність позовних вимог з точки зору процесуального права, а всі сумніви мають тлумачитись на захист прав споживача кредитних послуг. Крім цього, разом із відзивом на позовну заяву відповідачка подала до суду клопотання про зменшення судових витрат на правову допомогу, в якому просила суд відмовити позивачу у стягненні витрат (т.1 а.с. 155-159). В клопотанні зазначає, що стягнення витрат на правничу допомогу не повинно перетворюватись у спосіб збагачення за рахунок відповідача. Вважає, що судові витрати позивача на правову допомогу у розмірі 5000 грн є необґрунтованими та неспівмірними пред`явленим вимогам. 03 жовтня 2025 року від представника позивача через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, у якій він просив суд позовні вимоги ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» задовольнити в повному обсязі з огляду на таке (т. 1 а.с. 214-243). Так, щодо укладення кредитного договору вказує, що договір між первісним кредитором та відповідачкою укладений в електронній формі за допомогою дистанційних каналів зв`язку, зокрема, шляхом обміну даними між кредитодавцем та позичальником направлення електронних повідомлень з використанням електронної пошти та мобільного телефону користувача, які вказані в заяві на отримання кредиту та використовуються для входу в особистий кабінет. Усі адресовані відповідачці повідомлення від первісного кредитора та позивача в тому числі примірника договору кредитної лінії, надсилались останній на вказану нею у заяві на отримання кредиту електронну адресу. Отож, укладання кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідачки та цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Щодо належності електронних доказів зазначає, що електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Створення паперового примірника електронного документа відбувається шляхом його виготовлення на папері разом з усіма обов`язковими для даного виду документа реквізитами. При подачі паперових примірників до суду в описі додатків представник позивача зазначала про наявність у розпорядженні позивача оригіналів електронного доказу. Отож, надані суду докази в електронному вигляді - належні та допустимі та засвідченні електронним підписом представника. Щодо отримання кредитних коштів відповідачкою вказує, що первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконав свої зобов`язання за договором кредитної лінії № 291654769 від 10 вересня 2024 року у повному обсязі та надав відповідачці кредит у розмірі 27000 грн, відповідно до умов укладеного договору, що підтверджується Інформаційною довідкою ТОВ «ПРОФІТГІД» Щодо строку дії договору зазначає, що відповідно до п. 11.1 договору він укладається строком на 5 років, тобто до 10 жовтня 2029 року та є діючим протягом вказаного строку або до його дострокового розірвання. Щодо посилання відповідачки на вимоги п. 18 Перехідних положень Цивільного кодексу України вказує, що вказаний пункт Перехідних положень містить вимоги про звільнення позичальників від сплати неустойки (штрафу, пені) тоді, як вимоги про звільнення останніх від сплати нарахованих процентів вказана вище норма не містить. Щодо розрахунку заборгованості (процентів за користування кредитними коштами під 1%) зазначає, що відповідачка висловила заперечення щодо недотримання позивачем при здійснення розрахунку заборгованості вимог ЗУ «Про споживче кредитування» щодо максимального розміру денної процентної ставки, яка не може перевищувати 1%. Однак, договором кредитної лінії передбачено, що максимальний розмір процентної ставки - 1%, тобто первісним кредитором та позивачем дотримано вимог вказаного Закону і максимальна денна процентна ставка не перевищувала 1%. Щодо відступлення прав вимоги вказує, що на підтвердження належного відступлення права вимоги до відповідачки позивачем до суду надано: договір факторингу № МВ-ТП/17 від 14 січня 2025 року, витяг з реєстру прав вимоги від 14 січня 2025 року та платіжну інструкцію № 1056 від 28 січня 2025 року. При цьому усі адресовані відповідачці повідомлення від первісного кредитора та позивача в тому числі повідомлення про зміну кредитора, надсилались останній на указану нею у заяві на отримання кредиту електронну адресу. 13 жовтня 2025 року від представника позивача через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» надійшло заперечення на клопотання відповідачки про зменшення судових витрат на правову допомогу, у якому представник просить суд у задоволенні клопотання відповідачки відмовити (т.1 а.с. 244- 246). Вказує, клопотання відповідачки є необґрунтоване та не підтверджене жодними доказами. В свою чергу на підтвердження витрат понесених на правову допомогу позивачем надано відповідні докази. Ухвалою Захарівського районного суду Одеської області від 14 жовтня 2025 року клопотання представника позивача про поновлення строку на подачу доказів задоволено та долучено до матеріалів справи відповідні докази (т. 2 а.с. 21-22). Ухвалою Захарівського районного суду Одеської області від 14 жовтня 2025 року задоволено частково клопотання відповідачки про витребування доказів від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (т. 2 а.с. 27-28) 03 листопада 2025 року на виконання зазначеної ухвали від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до суду надійшли витребувані докази (т. 2 а.с. 33-53). Представник позивача у судові засідання не з`явилась, про дати час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином (т.1 а.с. 80, т.2 а.с. 31). Водночас звернулась до суду із заявою, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, а розгляд справи здійснювати за її відсутності (т. 2 а.с. 54). Відповідачка у судові засідання, призначені на 14 жовтня 2025 року та 06 листопада 2025 року не з`явилась хоча належним чином, в порядку визначеному статтями 128-131 ЦПК України, повідомлена про дати, час і місце судового розгляду (т.1 а.с. 82, 83, т.2 а.с. 32). Водночас у відзиві на позовну заяву просила суд у випадку її неявки в судове засідання розглянути справу без її участі, у задоволенні позовних вимог відмовити (т. 1 а.с. 125). Згідно частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Однією із загальних засад цивільного законодавства України є свобода договору (пункт 3 частини 1 статті 3 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частиною 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частини 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно частини 6 статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статті 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 8 статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Згідно частини 1 статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору (стаття 3 ЗУ «Про електронну комерцію»). Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Так, судом установлено, що 10 вересня 2024 року з метою укладення кредитного договору [PERSON] на сайті кредитодавця ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (далі-кредитор) ознайомилась з правилами надання грошових коштів, заповнила заявку на отримання грошових коштів в кредит, самостійно вказавши особисті персональні дані, зокрема, фінансовий номер телефону, електронну адресу, дату народження, реквізити паспорта, інформацію про запис в Єдиному державному демографічному реєстрі, адресу місця реєстрації та проживання, номер банківської карти для здійснення зарахування кредитних коштів. За достовірність та правильність вказаної інформації вона несе персональну відповідальність (т.1 а.с. 19, 33-36). Згідно інформації з Інформаційно-комунікаційної системи кредитора, відповідачці на вказану нею електронну адресу [INFO], надіслано повідомлення з посиланням для ознайомлення з умовами кредитного договору (оферти) з подальшим його акцептуванням (т.1 а.с. 236). Відповідачка підтвердила, що ознайомлена і приймає умови кредитного договору (оферти), також підтвердила, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), невід`ємною частиною якої є заявка до договору, з якими остання ознайомилась. Надалі 10 вересня 2024 року о 21 год 47 хв на вказаний відповідачкою у заявці номер телефону [NUMBER] направлено повідомлення з одноразовим ідентифікатором YAUT (код договору) 6564 (код паспорту), які остання ввела в особистому кабінеті, як підтвердження (акцепту) згоди з умовами оферти (т. 1 зв.а.с. 237 - а.с. 238, т. 1 зв.а.с. 238). Тобто, як убачається із вказаного вище підписання кредитного договору відбувалось з використанням одноразового-ідентифікатора надісланого відповідачці на номер мобільного телефону, що відповідає вимогам статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Всі данні електронного підпису відповідачки: прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, одноразовий ідентифікатор, час його направлення первісним кредитором, час введення відповідачкою, номер телефону на який отримала відповідачка алфавітно-цифрову послідовність містяться в кредитному договорі № 291654769 від 10 вересня 2024 року (т.1 зв.а.с. 32), а інформація про підпис паспорта споживчого кредиту міститься в розділі «Підпис споживача» вказаного паспорта (т. 1 зв.а.с. 20). Після підписання сторонами кредитного договору, ідентичний примірник договору направлений відповідачу на її електронну адресу, яка вказана нею у заявці на отримання грошових коштів в кредит та закріплена в реквізитах сторін договору, що підтверджується повідомленням з інформаційно-комунікаційної системи кредитора (т. 1 а.с. 239). За таких обставин твердження відповідачки щодо не укладення, не підписання та відсутності кредитного договору № 291654769 від 10 вересня 2024 року повністю спростовуються наданими позивачем доказами, з яких чітко можливо встановити волю відповідачки на укладення кредитного договору, а також послідовність вчинених сторонами дій під час його укладення. Отже, судом установлено, що 10 вересня 2024 року у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію», між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (первісний кредитор) та [PERSON] за допомогою дистанційних каналів зв`язку, зокрема, шляхом обміну даними між кредитодавцем та позичальником, укладено електронний договір кредитної лінії № 291654769, за яким кредитодавець - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалось надати позичальниці кредит на суму 27000 грн на умовах зворотності, строковості, платності, а позичальниця зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (т.1 зв.а.с. 21 - а.с. 32). Згідно пункту 2.3 кредитного договору кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором у розмірі 27000 грн 10 вересня 2024 року (що є датою надання кредиту). Відповідно до пункту 3.1 кредитного договору позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може отримати черговий транш в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку, передбаченому п. 3.2. договору. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору строк дії кредитної лінії та строк дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором. В пункті 3.2 кредитного договору сторони погодили, що встановлений в п. 3.1. договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав (зокрема неустойки) за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена. Відповідно до пункту 3.3 кредитного договору для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів дисконтного періоду проценти у розмірі 4050 грн. Про суму нарахованих процентів, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій позичальник інформується через особистий кабінет. Згідно пункту 7.1 кредитного договору на момент укладення цього договору сторони дійшли згоди, що рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є датою закінчення дисконтного періоду кредитування - 10 жовтня 2024 року, а саме протягом: 30 (тридцяти) днів від дати отримання першого траншу позичальником. У разі пролонгації чи поновлення дисконтного періоду рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту зміщується на відповідну дату закінчення дисконтного періоду, визначену за правилами цього договору. В пункті 7.3 кредитного договору визначено, що кінцева дата повернення (виплати) кредиту - 10 жовтня 2029 року. Відповідно до пункту 8.1 кредитного договору за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, інших витрат позичальника, крім процентів за належне користування кредитом, договором не передбачено. Згідно пункту 8.3 кредитного договору базова ставка складає 1,00 відсотків в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожен день користування ним, що становить 365 відсотків річних. Відповідно до пункту 11.1 кредитного договору договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії цього договору діють до повного їх виконання. За таких обставин, судом установлено, що даний договір є чинним, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, сторони визначили всі істотні умови договору, а тому, саме з 10 вересня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами, сплати відсотків та повернення коштів. Відповідно до пункту 5.1 кредитного договору кожен окремий транш за цим договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитного переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця на рахунок позичальника використовуючи реквізити платіжної картки [NUMBER] . У заявці на отримання грошових коштів в кредит від 10 вересня 2024 року заповненій відповідачкою в розділі «Банківська картка» вказаний наступний номер картки [NUMBER] (т. 1 а.с. 19). АТ «Райффайзен Банк» на виконання ухвали Захарівського районного суду Одеської області від 10 вересня 2025 року вказав, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) відкрито банківський рахунок № [NUMBER] , який обслуговується за допомогою банківської платіжної картки № [NUMBER] . Крім цього, банком надана інформація у вигляді виписки стосовно зарахування на банківську платіжну картку [PERSON] 10 вересня 2024 року кредитних коштів у сумі 27000 гривень (т.1 а.с. 85-86). За таких обставин суд відхиляє доводи [PERSON] щодо не доведеності позивачем факту видачі їй кредитором коштів в сумі 27000 грн, оскільки вони повністю спростовуються вказаними вище доказами, якими підтверджений факт отримання відповідачкою грошових коштів у сумі 27000 гривень за договором кредитної лінії № 291654769 від 10 вересня 2024 року. Вказані докази є належними та достатніми для висновку про виконання первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свого обов`язку за договором кредитної лінії № 291654769 від 10 вересня 2024 року. Жодних доказів на спростування факту отримання коштів, користування наданими кредитними коштами, тобто, існування між сторонами договірних відносин позичальника і кредитора, відповідачем суду не надано. Відповідно до статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. 14 січня 2025 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № МВ-ТП/17 (зв.а.с. 10 - а.с. 13). Згідно з пунктом 2.1 договору факторингу клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за переліком в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, на умовах, визначених цим договором. Відповідно до пункту 2.2 договору факторингу фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Згідно пункту 4.1 договору факторингу наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними реєстру прав вимоги. Майбутнє право вимоги вважається переданим з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Відповідно до пункту 1.3 договору факторингу, правом вимоги є весь обсяг прав грошових вимог клієнта за кредитним договором (наявних та майбутніх), зокрема прав грошових вимог до боржника по сплаті сум боргу за кредитним договором, строк платежу за якими настав, а також грошових вимог, які виникнуть в майбутньому. Згідно пункту 8.1 договору факторингу, договір набуває чинності з дати його підписання сторонами та діє до кінця календарного року (до 31 грудня включно), в якому його було укладено, але у будь-якому разі до моменту повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за ним. Відповідно до реєстру прав вимоги від 14 січня 2025 року до договору факторингу № МВ-ТП/17 від 14 січня 2025 року, від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право вимоги до відповідачки [PERSON] за договором кредитної лінії № 291654769 від 10 вересня 2024 року на загальну суму 58320 грн (т.1 а.с. 229). На підтвердження повної оплати за договором факторингу позивачем надане суду платіжну інструкцію № 1056 від 28 січня 2025 року (т. 1 а.с. 15). Отож, відповідно до п. 4.1 договору факторингу № МВ-ТП/17 від 14 січня 2025 року, право вимоги до боржниці - [PERSON] за договором кредитної лінії № 291654769 від 10 вересня 2024 року в повному обсязі перейшло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» 14 січня 2025 року, тобто, в день підписання реєстру прав вимоги. Копія вказаного вище договору факторингу містить електронні підписи уповноважених представників сторін та скріплені печатками, на підтвердження укладання такого договору. Отже, наявними в матеріалах справи доказами підтверджено належний перехід права вимоги до [PERSON] за договором кредитної лінії № 291654769 від 10 вересня 2024 року від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «ТАЛІОН ТЛЮС». В матеріалах справи також, міститься повідомлення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» про відступлення права вимоги (т.1 а.с. 38). Вказаним повідомленням кредитор повідомив відповідачку [PERSON] , що право вимоги за договором кредитної лінії № 291654769 від 10 вересня 2024 року перейшло та належить на підставі договору від 14 січня 2025 року ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС». Дане повідомлення у відповідності до пункту 9.1.1.12 кредитного договору направлено відповідачці на її електронну пошту. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за процентами в сумі 56430 грн суд зазначає таке. Відповідно до висновків, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13 «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». При цьому, у кредитному договорі № 291654769 від 10 вересня 2024 року, сторони, діючи відповідно до положень статей 6, 627 ЦК України, врегулювали відносини щодо сплати процентів за користування кредитом, що передбачено розділами 7 та 8 договору. Крім цього, сторонами погоджено кінцеву дату повернення (виплати) кредиту та строк дії договору. Відповідно до пункту 7.3 кредитного договору кінцева дата повернення (виплати) кредиту - 10 жовтня 2029 року. Згідно пункту 11.1 кредитного договору договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років або до його дострокового розірвання/припинення його дії, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії цього договору діють до повного їх виконання. Як убачається із наданих позивачем розрахунків заборгованості, відсотки за користування кредитом нараховувалися в межах дії кредитного договору ( т. 1 зв.а.с. 15 - а.с. 16, а.с. 17- 18). Варто зазначити, що згідно умов кредитного договору та відповідно до наданих розрахунків заборгованості розмір денної процентної ставки максимально становив 1 % (в деяких періодах денна процентна ставка застосовувалась у зменшеному розмірі 0,5% та 0,9 %), що відповідає вимогам частини 5 статі 8 ЗУ «Про споживче кредитування», відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість нарахування відповідачці відсотків за користування кредитними коштами. Так, станом на день подачі позовної заяви та розгляду справи в суді відповідачкою умови договору не виконуються, кошти та відсотки не повертаються. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідачка, не сплативши у вказаний в договорі строк кошти, порушила вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, [PERSON] має перед ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» заборгованість за договором кредитної лінії № 291654769 від 10 вересня 2024 року в сумі 93930 грн, з яких: 27000 грн - заборгованість по кредиту ; 56430 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом, 13500 грн - заборгованість за неустойкою . Розрахунки загальної суми заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 291654769 від 10 вересня 2024 року надані суду і відповідають вимогам закону ( т. 1 зв.а.с. 15 - а.с. 16, а.с. 17- 18). Водночас оскільки виключне право на визначення позовних вимог належить позивачу тому він просить суд стягнути з відповідачки частину заборгованості за кредитним договором, а саме 83430 грн, з яких: заборгованість по кредиту - 27 000 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 56430 гривень. З огляду на викладене позов підлягає задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою судовий збір сплачується у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 грн) і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1059800 грн). Згідно із ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Відповідно до платіжної інструкції № 1606 від 12 серпня 2025 року ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», у відповідності до вказаних положень закону сплачено судовий збір за подання позовної заяви в електронній формі з використанням підсистеми Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» у розмірі 2422 грн 40 коп (т.1 зв.а.с. 8). Отож, з урахуванням задоволення позову, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України та ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», з відповідачки на користь позивача також потрібно стягнути судовий збір в розмірі 2422 гривень 40 копійок. Також, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 гривень. Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №ЧН №000666 від 22 лютого 2019 року, виданого на ім`я Колінько А.В. (т. 1 зв.а.с. 39), копію ордеру серії СВ № 1116266 від 02 грудня 2024 року (т.1 а.с. 40);копію договору про надання правової допомоги № 5 від 02 грудня 2024, який укладений між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та адвокатським об`єднанням «Ліга юридичних технологій та інновацій» (т.1 зв.а.с. 40 - а.с. 44), копію додаткової угоди № 1264 від 07 серпня 2025 року, яка укладена між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та адвокатським об`єднанням «Ліга юридичних технологій та інновацій» (т.1 а.с. 45),копію акту приймання-передачі наданих послуг відповідно до договору про надання правової допомоги №5 від 02 грудня 2024 року, згідно якого підготовка до розгляду справи 4 години - 1000 грн, підготовка та направлення повідомлення про оплату заборгованості (досудова вимога) 2 години - 500 грн, підготовка позовної заяви 10 годин - 3500 грн, всього 5000 грн (т.1 а.с. 46), копію платіжної інструкції №24 від 07 серпня 2025 року про перерахування ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» грошових коштів у розмірі 5000 грн за надання правової допомоги (т.1 зв.а.с.46). Згідно з частинами 4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачкою заявилося клопотання про зменшення судових витрат на правову допомогу, в якому просила суд відмовити позивачу у стягненні витрат (а.с. 155-159). В клопотанні зазначає, що стягнення витрат на правничу допомогу не повинно перетворюватись у спосіб збагачення за рахунок відповідача. Вважає, що судові витрати позивача на правову допомогу у розмірі 5000 грн є необґрунтованими та неспівмірними пред`явленим вимогам. Водночас з вказаного клопотання убачається, що в ньому відсутня детальна аргументація та докази обставин, на які відповідачка посилається, як на підставу своїх заперечень. Клопотання містить формальний виклад із запереченнями. В свою чергу на підтвердження витрат понесених на правову допомогу позивачем надано відповідні докази. Отож, з огляду на те, що позовні вимоги до відповідачки задоволено повністю, заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката у цьому випадку є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних робіт (наданих послуг), а також часом, витраченим на виконання цих робіт (послуг), а тому з відповідачки підлягає до стягнення на користь позивача 5000 грн витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: approved