Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

У вересні 2025 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на статті 104-105, 110, 112 СК України, просила розірвати шлюб між нею, [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований 18 серпня 2001 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис №126. Позивач в обґрунтування позову зазначила, що перебуває з відповідачем [PERSON] у шлюбі, який зареєстрований 18 серпня 2001 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, актовий запис №126. Під час шлюбу в них народились діти: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач. Син досяг повноліття та навчається в університеті. Причиною звернення позивача до суду стало те, що в силу психологічної несумісності характерів, нормальні сімейні стосунки з відповідачем так і не склалися. У кожного з них різні погляди на сімейне життя та обов`язки подружжя. Постійні сварки призвели до того, що подружні стосунки між ними припинилися. Відповідач фактично проживає на дачі. Вони не ведуть спільне господарство, не мають спільних інтересів та спільних планів на майбутнє. Позивач вважає, що фактично їхня з відповідачем сім`я розпалася, тому немає сенсу у формальному збереженні шлюбу. Вона категорично налаштована на розлучення та не буде поновлювати шлюбних відносин з відповідачем, тому просила не надавати термін на примирення, оскільки це суперечитиме її інтересам. Дочка проживає разом із нею, син також під час навчання періодично приїжджає до дому. Вона не чинитиме перешкод у спілкуванні відповідача з дітьми. Питання поділу майна, набутого за час шлюбу, сторони будуть вирішувати за обопільною згодою. Ухвалою судді від 08 жовтня 2025 року після виконання вимог частини шостої статті 187 ЦПК України, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 06 листопада 2025 року. Позивач [PERSON] у призначене судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце якого повідомлена належним чином, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у призначене судове засідання не з`явився, про дату, час і місце якого повідомлений належним чином, до суду подав заяву про визнання позову та просив розглянути справу за його відсутності. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. З матеріалів справи суд встановив, що згідно зі свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 18 серпня 2001 року, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, копію якого долучено до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] одружилися 18 серпня 2001 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження 18 серпня 2001 року зроблено запис № 126. Прізвища після одруження: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] ( а.с.10). [INFO] у сторін народилася дочка [PERSON] , про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області 04 листопада 2008 року складено відповідний актовий запис за № 203 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] , копію якого долучено до матеріалів справи, де її батьком зазначений [PERSON] , матір`ю [PERSON] ( а.с. 11). Відповідно до витягу з реєстру Славутицької територіальної громади № 2025/011960956 від 21.08.2025 позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 27 вересня 2006 року ( а.с. 12). Відповідач [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~зареєстрований за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~з 05.09.2011\~по теперішній\~час,\~що підтверджується\~інформацією №\~15-08/1640\~Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, яка надійшла до суду 08 жовтня 2025 року на запит в порядку частини шостої статті 187 ЦПК України, а також відповіддю №1870059 від 08.10.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру ( а.с. 17,20). Неповнолітня дочка сторін [PERSON] , [INFO] , з 07 листопада 2008 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить витяг з реєстру Славутицької територіальної громади № 2025/011895370 від 20.08.2025 ( а.с. 13). Як вбачається із змісту позовної заяви, причиною звернення позивача до суду з позовом про розірвання шлюбу стало те, що подружні відносини з відповідачем не склались через недосягнення згоди у вирішенні питань сімейного життя та виконання сімейних обов`язків, що негативно вплинуло на подружні відносини. Тому сторони припинили шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство. Позивач вважає, що збереження шлюбу неможливе, оскільки буде суперечити її інтересам. Відповідно до положень\~статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 17\~Закону\~України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду\~з\~прав\~людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Зі статті 5 Протоколу №7 Конвенції про\~захист\~прав\~людини\~і\~основоположних\~свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з частиною другою статті 18, статтею 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин суд дійшов висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та відповідача. Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. У позовній заяві позивач зазначила, що дочка проживає з нею, а повнолітній син під час навчання також періодично їздить до дому, вона не має наміру чинити перешкоди у спілкуванні відповідача з дітьми. Питання поділу майна, набутого за час шлюбу, сторони будуть вирішувати за обопільною згодою. Цих обставин не заперечив відповідач у поданій до суду заяві про визнання позову. Відповідно до статті 113\~СК\~України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У позовній заяві позивач просила залишити їй після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] , тому суд доходить висновку про залишення їй цього прізвища. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. За змістом частини першої статті 142\~ЦПК\~України у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно з квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» № 2.298323577.1 від 08.09.2025 позивач за подання позовної заяви сплатила судовий збір в сумі 1\~211,20 грн, яка зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України ( а.с.1,2). Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, який відповідач [PERSON] визнав до початку розгляду справи по суті, то на користь позивача [PERSON] з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, тобто 605,60 гривень, інша частина судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved