Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ТОВ «ФК «ПРАЙМ АЛЬЯНС», обґрунтовуючи вимоги тим, що 07.04.2020р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О. було вчинено виконавчий напис за №711 про стягнення з нього на користь ТОВ «ФК «ПРАЙМ АЛЬЯНС» заборгованості за кредитним договором в розмірі 49180,58грн., на підставі якого приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Вельковим О.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №62418070 від 25.06.2020р. Посилаючись на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р., якою визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017р., якою вказану постанову суду було залишено без змін, позивач зазначає, що кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, а тому оскаржуваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог ст.ст.88, 89 Закону України «Про нотаріат». У зв`язку з викладеним, позивач просить визнати вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 12000,00грн., сплачений за подання позову судовий збір в розмірі 1211,20грн. та судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову в розмірі 484,48грн. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, останній подав до суду заяву, в якій позов підтримав, а справу просив розглянути без їх участі (а.с.57). Представник відповідача ТОВ «ФК «ПРАЙМ АЛЬЯНС» - Галенко О.А. в судове засідання також не з`явилася, але подала до суду заяву про зменшення витрат на правничу допомогу, оскільки вважає, що їх розмір є завищеним та не відповідає обсягу виконаної адвокатом роботи, а справу просила розглянути без її участі (а.с.60-62). Треті особи в судове засідання також не з`явилися, але з огляду на положення ч.1 ст.223 ЦПК України суд вважає, що їхня неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, дійшов такого висновку. Позивач подав до суду копію постанови приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Велькова О.В. від 25.06.2020р. ВП №62418070 про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису №711, який було вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О. 07.04.2020р. про стягнення з нього на користь ТОВ «ФК «ПРАЙМ АЛЬЯНС» грошової суми в розмірі 49180,58грн. (а.с.16), копію постанови приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Крецула В.А. від 14.11.2024р. про арешт коштів боржника по вказаному виконавчому провадженню (а.с.17-18). На виконання ухвали суду від 19.05.2025р. про витребування доказів приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Крецул В.А. надав до суду копію договору про надання споживчого кредиту №2005576288 від 04.09.2013р., укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] (а.с.73-77), копію виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравцовим О.О. 07.04.2020р., зареєстрованого в реєстрі за №711, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ПРАЙМ АЛЬЯНС» заборгованості за вказаним кредитним договором в розмірі 49180,58грн., з якого вбачається, що право вимоги за цим договором ТОВ «ФК «ПРАЙМ АЛЬЯНС» набуло на підставі договору факторингу від 29.01.2019р. (а.с.78), а також копію заяви ТОВ «ФК «ПРАЙМ АЛЬЯНС» про відкриття виконавчого провадження (а.с.71-72). Відповідно до ст.18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 цього Закону визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Підпунктами 3.2, 3.5 п.3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5, передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29.06.1999р.\~№1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Згідно з п.1 Переліку документів для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р. у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017р., та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018р. було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст.254\~КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, тобто з 22.02.2017р., а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 07.04.2020р. були відсутні правові підстави для його вчинення, а відтак такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Суд зазначає, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. На момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.07.2017р. у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Відповідач не надав доказів того, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, а також факту отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, та чи була вона надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню, не врахував того, що постанову Кабінету Міністрів України\~№662\~від 26.11.2014р.\~«Про внесення\~змін до\~переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів» було визнано незаконною та нечинною, у зв`язку з чим вказаний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав до суду копію договору про надання правової допомоги №05-02-25/1 від 05.02.2025р. на суму 12000,00грн. (а.с.37-39), копію квитанції до прибуткового касового ордера на суму 12000,00грн. на підставі цього договору (а.с.10), копію акту прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги №05-02-25/1 від 05.02.2025р., згідно якого вартість наданих послуг складає 12000,00грн. (а.с.40), а також детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Редькою М.Г. на виконання умов вказаного договору, загальна вартість яких складає 12000,00грн. (а.с.41). Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п.268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002р. «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Як встановлено ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.3 ст.141 цього Кодексу при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. З огляду на зазначене, суд, враховуючи складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг), їх обсяг, необхідність, а також розмір заборгованості позивача, вважає, що розмір гонорару за професійну правничу допомогу в сумі 12000,00грн. є надто завищеним, а тому він підлягає зменшенню з 12000,00грн. до 8000,00грн. та згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також, згідно ч.1 ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір в розмірі 1211,20грн. та судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову в розмірі 484,48грн.

Outcome: partial