Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 20 січня 2015 року, зареєстрованого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №48. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що уклав з відповідачем шлюб та в подружжя є спільний син: [PERSON] , [INFO] . Стосунки у подружжя значно погіршились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, часто виникають сварки. Станом на сьогодні кожен живе окремим життям та своїми інтересами, фактично сім`я припинила існування. Вказав, що тривалий час сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та побуту, відсутній спільний бюджет. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив такі задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. До суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідачка не заперечила щодо розірвання шлюбу, проте з обставинами, які викладені у позовній заяві, не погодилася. Зазначила, що останні роки спільного проживання з позивачем характеризуються постійним стресом та психологічними маніпуляціями, неодноразові подружні зрадами останнього стали однією з основних причин погіршення сімейних відносин. Питання розірвання шлюбу нею не ініціювалось виключно з огляду на наявність у дитини захворювання, яке призвело до інвалідності та проходження курсу лікування, оскільки вважає, що розірвання шлюбу батьків та негативні емоції, пов`язані з таким процесом, могли б негативно позначитись на прогресі у лікуванні дитини. Однак, зважаючи на те, що процес розірвання шлюбу ініційований позивачем, відповідачка не заперечує щодо задоволення позову. Вказала, що за роки спільного проживання стало зрозуміло, що кожен з подружжя має різні життєві цінності, погляди на життя та виховання дитини, а відтак вважає, що збереження шлюбу суперечитиме її інтересам. У зв`язку з неявкою сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 20 січня 2015 року, зареєстрували такий у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №48. Сторони не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечила проти задоволення позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і такі обставини суперечать інтересам сторін, а відтак шлюб необхідно розірвати. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, згідно з якими у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивачем при поданні позову понесено витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1211,20 грн., останньому необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що становить 605,60 грн., а решту судових витрат у розмірі 605,60 грн. стягнути з відповідача на його користь.

Outcome: approved