Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

Позивачі 02.06.2025 року звернулись до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до АТ КБ "ПРИВАТБАНК", треті особи: Святошинський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Маляр А.Я., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Авласович О.О. про визнання права власності в порядку спадкування за законом та скасування обтяження на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог, позивачами зазначено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)15березня 2022 року, актовий запис № 5936. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є Позивачі по справі - дружина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 26 жовтня 2013 р., актовий запис № 2311; син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві 18 червня 2014 року, актовий запис № 1767; син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві02.11.2002 року, актовий запис № 2163 та донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим (повторно) Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві 20.11.2013 року, актовий запис № 1907. Інших спадкоємців за законом або заповітом та ст. ст. 1261, 1266 ЦК України немає. Так, 14 червня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авласовичем О.О. було відкрито спадкову справу № 04/22, що підтверджується Витягом зі спадкового реєстру від 20.03.2023 року. Разом з тим, після відкриття спадкової справи стало відомо, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо суб`єкта № 416185234, сформованої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авласовичем О.О., щодо майна померлого [PERSON] , [INFO] , зареєстровані арешти нерухомого майна на: все нерухоме майно, невизначене нерухоме майно. Як стало відомо, рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 12 липня 2011 року у справі № 2-2889/11 було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ТОВ «Укрстройгідравліка», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «Українське фінансове агенство «Верус» про стягнення заборгованості. Крім того, 21 липня 2009 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська було винесено ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно та грошові кошти, що належали відповідачам по справі, зокрема й [PERSON] . Згідно інформаційної довідки № 427681550 від 20.05.2025 року, на підставі зазначеної ухвали суду в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державним підприємством «Інформаційний центр» було зареєстровано обтяження за № 9229924 від 10.11.2009 року, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві № 856/27 від 22.10.2009 року. У зв`язку з вищевикладеними обставинами, через існування арешту нерухомого майна, яке належало спадкодавцю [PERSON] , накладеного ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про забезпечення позову від 21 липня 2009 року, є неможливим отримання Позивачами свідоцтв про право на спадщину, з огляду на що, 31.03.2023 року спадкоємиця [PERSON] вимушена була звернутися до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із заявою про скасування заходів забезпечення позову. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2023 року в задоволенні заяви адвоката Папазової Г.А. поданої в інтересах [PERSON] , про скасування заходів забезпечення позову, прийнятих ухвалою судді Гончаренка В.М. від 21.07.2009 року по цивільній справі № 2-2889/11 - відмовлено. Відмовляючи у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки заявниця [PERSON] не є учасником справи, то для неї визначений інший порядок скасування арешту. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 червня 2023 року апеляційну скаргу адвоката Папазової Г.А. на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2023 року залишено без задоволення, та зазначено, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, оскільки заявниця [PERSON] не є учасником справи, тому для неї визначений інший порядок скасування накладеного арешту на спірне спадкове майно та грошові кошти на рахунках померлого спадкодавця [PERSON] . Позивачами зазначено, що під час розгляду Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська заяви про скасування заходів забезпечення позову, прийнятих ухвалою судді Гончаренка В.М. від 21.07.2009 року по цивільній справі № 2-2889/11, стягувачем - АТ КБ «Приватбанк» жодних заяв чи заперечень до суду не подавалося. Поруч з іншим, 18 лютого 2013 року на підставі вищезазначеного рішення Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська було видано виконавчі листи № 2-2889/2011, на підставі яких стягувач - АТ КБ «Приватбанк» декілька разів звертався до органів виконавчої служби з метою їх виконання. Проте, станом на час звернення до суду з даною позовною заявою, всі відкриті виконавчі провадження завершені, що підтверджується відповідними відомостями з АСВП. Зокрема, 19 січня 2021 року, на підставі поданих стягувачем заяв про повернення виконавчих листів, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Маляр А.Я. було винесено Постанову про повернення виконавчого документу стягувачу за ВП № [NUMBER] та ВП № [NUMBER]. 04 березня 2025 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авласовичем О.О. Позивачам було видано Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтв про право на спадщину за законом - на частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] . у зв`язку з наявним арештом на нерухомого майна спадкодавця [PERSON] оскільки згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на все майно спадкодавця накладено арешт. Відтак, на даний час, через існування арешту нерухомого майна, яке належало спадкодавцю [PERSON] , накладеного ухвалою про забезпечення позову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2009 року, є неможливим отримання Позивачами свідоцтв про право на спадщину, а відтак порушуються їх права як спадкоємців першої черги за законом. Зважаючи на відсутність підстав для обмеження права власності Позивачів, наявність арешту майна перешкоджає їм вільно розпоряджатися спадковим майном. Приймаючи до уваги, що іншого способу захисту порушеного права власності Позивачів, аніж того, що ними обрано, за наявних обставин не вбачається, враховуючи завдання цивільного судочинства, метою якого є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, зокрема, фізичних осіб, вонивимушені звернутись до суду за захистом своїх прав. У поданому до суду позові позивачі просили: Визнати за [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) право власності на 1/4 частку квартири за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Визнати за [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) право власності на 1/4 частку квартири за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Визнати за [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) право власності на 1/4 частку квартири за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Визнати за [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] ) право власності на 1/4 частку квартири за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . Скасувати арешт накладений на невизначене майно, все майно, власником якого є [PERSON] , зокрема: накладений ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 21 липня 2009 року про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно та грошові кошти, що належали [PERSON] , реєстраційний номер обтяження: 9229924, зареєстрований 10.11.2009 року (на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, 856/27, 22.10.2009, ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві, [PERSON] ) та вилучити відповідний запис про обтяження із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстраційний номер обтяження: 12056510, зареєстрований 13.01.2012 року (на підставі постанови про арешт майна боржника, ВП № 30113663, 13.01.2012, підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві) та вилучити відповідний запис про обтяження із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; реєстраційний номер обтяження: 1674352, зареєстрований 16.07.2013 року (на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 4013551 від 16.07.2013 року, [PERSON] , Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві) та вилучити відповідний запис про обтяження із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2025 року справу розподілено судді Ключнику А.С. (а.с. 85). Ухвалою суду від 17.06.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 92). 16.07.2025 року представником АТ КБ "ПРИВАТБАНК" через систему «Електронний суд» подано до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що [INFO] боржник АТ КБ «ПриватБанк» - [PERSON] помер. При цьому, заповідальні розпорядження до Банку не надавались. У зв`язку зі смертю [PERSON] . Позивачі до АТ КБ ПриватБанк стосовно зняття арешту з спадкового майна не звертались. Позивачем не було надано до Банку ані Свідоцтва про право на спадщину, ані судового рішення про зняття арешту на майно померлого, у порядку спадкування із зазначенням рахунків/карток та суми коштів. Тобто, позивачами до Банку не було надано жодного документу, на підставі якого можливо було зняти арешти. На даний час, заборгованість спадкодавця не погашена, виконавче провадження було повернуто АТ КБ "ПриватБанк", у зв`язку з чим, представник відповідача просив відмовити позивачам у задоволенні позову (а.с. 103-115). 05.08.2025 року представником позивачів через систему «Електронний суд» подано до суду відповідь на відзив, у якому звернуто увагу суду на аргументи викладені у відзиві щодо того, що Позивачі не звертались до АТ КБ «ПриватБанк» стосовно зняття арешту зі спадкового майна. Дані посилання відповідача на думку представника позивачів є необґрунтовані, оскільки Законом у даному випадку передбачений спосіб судового захисту порушеного права Позивачів, яке може бути захищене в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту, відповідачами у якому мають бути особи, в інтересах яких накладено арешт на майно у виконавчих (а.с. 156-165). Ухвалою суду від 29.09.2025 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Авласовича О.О. ( [ADDRESS] ) копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 175-176). Ухвалою суду від 29.09.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено у справі судовий розгляд (а.с. 177). 20.10.2025 року від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Авласовича О.О. до суду надійшла копія спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . У судове засідання представник позивачів не з`явився та подав до суду заяву про можливість розгляду справи без його участі, вимоги позовної заяви підтримав у повному обсязі. У судове засідання представник відповідача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представники третіх осіб у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. В силу вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)15березня 2022 року, актовий запис № 5936. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є Позивачі по справі - дружина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 26 жовтня 2013 р., актовий запис № 2311; син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві 18 червня 2014 року, актовий запис № 1767; син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві02.11.2002 року, актовий запис № 2163 та донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим (повторно) Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві 20.11.2013 року, актовий запис № 1907. Інших спадкоємців за законом або заповітом та ст. ст. 1261, 1266 ЦК України немає. 14.06.2022 року позивачі звернулися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Авласовича О.О. із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . 04 березня 2025 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авласовичем О.О. Позивачам було видано Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтв про право на спадщину за законом - на частки у праві власності на квартиру [ADDRESS] . у зв`язку з наявним арештом на нерухомого майна спадкодавця [PERSON] оскільки згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на все майно спадкодавця накладено арешт. Станом на час звернення до суду з даною позовною заявою, всі відкриті виконавчі провадження завершені, що підтверджується відповідними відомостями з АСВП. Зокрема, 19 січня 2021 року, на підставі поданих стягувачем заяв про повернення виконавчих листів, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Маляр А.Я. було винесено Постанову про повернення виконавчого документу стягувачу за ВП № [NUMBER] та ВП № [NUMBER]. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями статті 41 Конституції України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Підпунктами 4.15. та 4.18. п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України за №296/5 від 22.02.2012, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Вимоги позивачів, що ґрунтуються на їх праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року № 6-26цс13. Відповідно до вимог ч. 1, ч 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Згідно ч. 4 ст. 59 Закону, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч.5 ст. 59 Закону). Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) вказано, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Таким чином, позивач має право реалізувати свої спадкові права шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно, при цьому будь-які борги у нього відсутні. Виходячи з викладеного, на час звернення із позовною заявою до суду за наявності арешту, накладеного на майно, порушується право позивачів на спадкування, підстав для продовження обтяження на майно судом не встановлено, а тому право позивачів підлягає судовому захисту шляхом зняття арешту з майна. Оцінюючи докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково, в частині скасування арешту накладеного на невизначене майно, все майно, власником якого є [PERSON] , проте в частині визнання права власності на майно слід відмовити, оскільки в цій частині позивачами не доведено порушення їх прав, оскільки останні своєчасно звернулись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Авласовича О.О. із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30).

Outcome: partial