Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут» (далі - ПрАТ «Харківенергозбут») звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] на користь товариства заборгованість за електричну енергію за період з 01.11.2021 по 01.06.2025 в розмірі 17\~348,68 грн., відшкодувати судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] та згідно договору від 01.01.2019 року є споживачем послуг з постачання електричної енергії. Відповідач в повному обсязі не сплачувала плату за надані послуги, що призвело до утворення заборгованості за період з 01.11.2021 року по 01.06.2025 року в розмірі 17\~348,68 грн. Ухвалою Слобідського районного суду міста Харкова від 01.09.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. 05.09.2025 відповідачем подано заяву, в якій вона просила застосувати строк позовної давності до вказаної заборгованості. 08.09.2025 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому вона зазначила, що позов визнає частково. Вказала, що до 24.02.2022 року нею вчасно та в повному обсязі здійснювалась оплата за надані послуги. У зв`язку з військовою агресією та введенням воєнного стану, матеріальне становище відповідача погіршилося, її було звільнено з роботи. Крім того, вона є матір`ю одиначкою, оскільки її чоловік помер. На її утриманні перебуває малолітня дитина, якій встановлений діагноз бронхіальна астма. Єдиним джерелом її доходу є соціальна допомога. У зв`язку з вказаними обставинами, у відповідача виникла вищевказана заборгованість. Також, з урахуванням вищевказаних обставин відповідач просила розстрочити виконання рішення суду на 18 місяців. 22.10.2025 представником позивача надані додаткові письмові пояснення, в яких вона заперечувала проти застосування строку позовної давності, оскільки у період за який позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, а саме з 01.11.2021 по 01.06.2025 діяли норми, які зупиняли перебіг строку позовної давності, зокрема, п. 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, тому вважала вимоги позивача про стягнення заборгованості за цей період законними та такими, що підлягають задоволенню. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З 01.01.2019 ПрАТ «Харківенергозбут» є постачальником електричної енергії за вільними цінами на підставі постанови Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 19.08.2018 за № 505 та постачальником універсальних послуг на території Харківської області у відповідності до постанови Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.10.2018 за № 1268. Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (далі - договір) є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам (далі - споживач) постачальником універсальних послуг (далі - постачальник) та укладається сторонами з урахуванням статей 633,634,641,642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання споживача до цього договору. Умови цього договору є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку. Абзацом п`ятим пункту 13 Перехідних положень ЗУ «Про ринок електричної енергії» встановлено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. У відповідності до п. 13 Перехідних положень вказаного закону, передача постачальнику універсальних послуг персональних даних побутових та малих непобутових споживачів під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу не потребує отримання згоди та повідомлення таких споживачів про передачу персональних даних і вважається такою, що здійснена в загальносуспільних інтересах з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 09.07.2025 року, [PERSON] з 16.06.2017 року на праві власності належить квартира, загальною площею 37,2 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Згідно Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.01.2019 [PERSON] є споживачем електричної енергії, яку постачає ПрАТ «Харківенергозбут», за адресою: [ADDRESS] , відкрито особовий рахунок №. [NUMBER] . Внаслідок несвоєчасного проведення оплати за отримані послуги з електричної енергії за період з 01.11.2021 по 01.06.2025 утворилась заборгованість в розмірі 17\~348,68 грн., що підтверджується розрахунком, наданим позивачем. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно із пунктом другим частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» постачання електричної енергії відноситься до комунальних послуг. Відповідно до п. 5 ч. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з п. 5.10 Договору оплата рахунка Постачальника має бути здійснена Споживачем у строк, що визначений в комерційній пропозиції, яка є додатком 3 до цього Договору. За умовами п. 3 комерційної пропозиції розрахунковим періодом є календарний місяць; оплата електричної енергії, в тому числі послуги з розподілу електричної енергії, здійснюється Споживачем один раз за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом), на підставі виставленого рахунка Споживачу Постачальником, в якому зазначаються сума до сплати за електричну енергію, в тому числі послуги з розподілу електричної енергії. Відповідно до п. 6.2 Договору Споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього Договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього Договору. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги`житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються Відповідно до ч. 1ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Правилами п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Відповідно до ст. 317, ч.4 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власність зобов`язує. Статтею 322 Цивільного Кодексу України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У порушення обов`язку щодо своєчасної та повної оплати наданих позивачем послуг, відповідач неналежним чином виконувала зобов`язання з оплати таких послуг. Доказів того, що послуги відповідачу не надавалися, що вона не користувалася наданими послугами і потреби в таких послугах не мала, належними та допустимими доказами не доведено та матеріалами справи не підтверджено. При цьому, відповідачем подано заяву, з якої вбачається, що відповідач [PERSON] фактично заявляє про застосування щодо позовних вимог наслідків пропуску строку позовної давності. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. За загальним правилом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 наголошував на тому, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається. При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22). Враховуючи, що з 12.03.2020 року з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 257 ЦПК України, продовжуються на строк дії такого карантину. Крім цього, Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм та період дії воєнного стану» доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, в якому пунктом 19 визначено, що в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259,362,559,681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги з 01.11.2021 року заявлені в межах строку позовної давності. Враховуючи, що відповідач належним чином зобов`язання щодо оплати комунальних послуг не виконала, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ПрАТ «Харківенергозбут» заборгованості за спожиту електричну енергію за період з 01.11.2021 по 01.06.2025 року в розмірі 17\~348,68 грн. Щодо клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду на 18 місяців, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Згідно з ч. 1,4,5 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. В обґрунтування клопотання про розстрочення виконання рішення суду відповідач зазначила, що у зв`язку з військовою агресією та введенням воєнного стану матеріальне становище погіршилося, її було звільнено з роботи. Також, вона є матір`ю одиначкою, оскільки її чоловік помер. Крім цього, на її утриманні перебуває малолітня дитина, якій встановлений діагноз бронхіальна астма. Єдиним джерелом її доходу є соціальна допомога. У зв`язку з вказаними обставинами відповідач просила розстрочити виконання рішення суду на 18 місяців. На підтвердження вищевказаних обставин відповідачем надано копію свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 26.07.2022 року з якого вбачається, що [PERSON] є матір`ю дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно консультаційного висновку спеціаліста від 31.07.2023 року, [PERSON] , [INFO] , встановлений діагноз бронхіальна астма. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за 1 та 2 квартали 2025 року, єдиним джерелом отримання доходів [PERSON] є отримання соціальної допомоги. З огляду на викладене, враховуючи намір боржника повернути заборгованість стягувачу, шляхом розстрочення виконання судового рішення, суд приходить до висновку про часткове задоволення клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду строком на один рік (дванадцять місяців). Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial