Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просив стягнути з [PERSON] ( [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] ) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» (код ЄДРПОУ 23697280, яке зареєстроване за адресою: 03087, м.Київ, вул. Єреванська, 1) заборгованість у розмірі 17 805,93 дол. США, що в еквіваленті (за курсом НБУ 28,9877 грн., за 1 долар США) становить 516 152,84 грн., а також судовий збір у розмірі 7 742,29 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим що, 06 жовтня 2006 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №256-Ф/06. За умовами п. 1.1. Кредитного договору, Банк надав Позичальнику кредит в сумі 180 000 дол. США. на строк з 06 жовтня 2006 року по 05 жовтня 2021 р., із сплатою процентів за користування кредитними коштами виходячи з 14,5% річних. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором, Банк звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позов про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором за кредитом, процентам, пені. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 16.06.2011 р. у справі №2-1204/11 позов Банку задоволено повністю. Суд вирішив стягнути з позичальника на користь Банку заборгованість за кредитним договором у сумі 197 843,62 дол. США, 7262,11 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів та судові витрати в розмірі 1 820, 00 грн. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/17535844). Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 21 січня 2012 року вирішено змінити рішення Шевченківського районного суду м.Києва в частині стягнення пені. Судом вирішено стягнути з позичальника 14 524,35 грн. пені. Проте, фактично заборгованість за кредитним договором не погашена, а рішення суду не виконано. У зв`язку з невиконанням позичальником умов Кредитного договору та Рішення суду, що підтверджується виписками по рахунках, відповідно до ст. 625 ЦК України позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача трьох відсотків річних від простроченої суми, а саме: заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів заборгованості за рішенням суду (3% річних) за період з 24.02.2019 року по 23.02.2022 року становить 17 805,93 дол. США, що в еквіваленті за курсом НБУ (28,9877 грн. за 1 долар США станом на 23.02.2022 року) складає 516 152,84 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.06.2023 року матеріали справи передані на розгляд судді Макаренко І.О. На підставі розпорядження № 01-08-1796 від 19.05.2025 року, щодо повторного автоматизованого розподілу справи № 761/20321/23, за підписом керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва Зборщік А.О., протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2025, матеріали позову передані на розгляд судді Мальцеву Д.О. 19.05.2025 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. прийнято вказану цивільну справу до свого провадження та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами позовного провадження в загальному порядку. Протокольною ухвалою суду від 13.08.2025 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, а також зазначив, що проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату місце та час судового розгляду був повідомлений належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд ухвалює проводити розгляд у заочному порядку за відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 06 жовтня 2006 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» (правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк») та [PERSON] укладено кредитний договір №256-Ф/06, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 180 000 дол.США на строк з 06 жовтня 2006 року по 05 жовтня 2021 р зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 14,5 % річних. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором, Банк звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позов про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором за кредитом, процентам, пені Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16.06.2011 р. у справі №2-1204/11 позов Банку задоволено повністю. Судом вирішено стягнути з позичальника на користь Банку заборгованість за кредитним договором у сумі 197 843,62 дол.США, 7262,11 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів та судові витрати в розмірі 1 820, 00 грн. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21 січня 2012 року вирішено змінити рішення Шевченківського районного суду м. Києва в частині стягнення пені. Судом вирішено стягнути з позичальника 14 524,35 грн. У зв`язку із невиконанням позичальником умов кредитного договору та рішення суду, що підтверджується виписками по рахунках, відповідно до ст. 625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних за період з 24.02.2019 року по 23.02.2022 року, що становить 17 805,93 дол. США. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Між сторонами виникли правовідносини, щодо неналежного виконання відповідачем рішення суду про стягнення грошових коштів. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною другою статті 625 ЦК України, визначено, що у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України трьох відсотків річних нарахованих за період з 24.02.2019 по 23.02.2022 за невиконання грошового зобов`язання, підтвердженого рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16.06.2011 року та рішенням Апеляційного суду м.Києва від 21 січня 2012 року у справі № 2-1204/11. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Відповідно до частин першої та третьої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. За змістом статті 554 цього Кодексу у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідач на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.06.2011 року у справі № 2-1204/11 мав грошове зобов`язання перед ПАТ АБ «Укргазбанк» в сумі 197 843,62 доларів США. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача ПАТ АБ «Укргазбанк» виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Аналогічний висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Слід зазначити, що у вказаній постанові, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20.01.2016 у справі №6-2759цс15, яким було визначено, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), також зазначено, що зупинення виконання рішення не впливає на реалізацію особою права за захист майнового інтересу, оскільки за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Як вбачається з виписки з особового рахунку, станом на 24.02.2019 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 16.06.2011 року та рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21 січня 2012 року у справі № 2-1204/11 не виконано в повному обсязі, заборгованість відповідачем не сплачена. Частинами першою, другою, третьою та четвертою статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги статті 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зроблено висновок, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На момент розгляду справи будь-яких доказів, що підтверджують невідповідність розміру заборгованості, відповідачем суду надано не було. Розрахунок заборгованості відповідачем жодним чином не спростований. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, тому слід позов задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 17 805,93 дол. США. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved