Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Сенс Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 23.06.2021 відповідачка [PERSON] уклала з АТ «Альфа Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631699283, згідно якої сума встановленої кредитної лінії 14 000 грн., процента ставка 35,99%, тип процентної ставки фіксований. Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші платежі в сумі строки на умовах, що передбачені кредитним договором. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 23.05.2025 заборгованість за кредитним договором в сумі 72 337,04 гривень. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року. Позивач просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 631699283 у розмірі 72 337,04 грн. та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 6 278,46 грн. Ухвалою від 04.09.2025 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник АТ «Сенс Банк» не з`явився, представником надано заяву до суду про розгляд справи без його участі, позов підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до вимог процесуального закону. Заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у її відсутність суду не надавала. Відзив на позовну заяву не надавала. Оскільки відповідачем не було надано відзиву на позов, тому суд приймає до уваги лише надані докази позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши письмові докази, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов до наступного висновку. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 23.06.2021 [PERSON] уклала угоду з АТ «Альфа Банк» про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631699283, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа Банк». Угода містить умови обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, а саме: сума/ліміт кредиту 14 000 грн, процентна ставка за користування 35,99% (а.с. 12 звор.-13). Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631699283 відповідачем підписано аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора. 23.06.2021 року [PERSON] підписала паспорт споживчого кредиту, в якому визначено умови обслуговування, зокрема: сума/ліміт кредиту 14 000 грн, процентна ставка за користування 35,99%. Паспорт споживчого кредиту здійснено підписанням аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора (а.с. 10, 12). Згідно довідки про ідентифікацію клієнту [PERSON] 23.06.2021 було направлено код для підписання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631699283 на номер телефону [NUMBER] . (а.с. 23) 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміні найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року. З розрахунку заборгованості за договором № 631699283 вбачається, що станом на 26.05.2025 заборгованість [PERSON] становить 72 337,04 грн, та складається з наступного: 44 329,99 грн - заборгованість за тілом кредиту, 28 007,05 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 19). На підтвердження суми заборгованості надано виписку за договором, укладеним з [PERSON] , за період з 23.06.2021 по 24.02.2022 (а.с. 14-18). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Сенс Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі всім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини третьої статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, частина дванадцята статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що 23.06.2021 [PERSON] уклала угоду з АТ «Альфа Банк» про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631699283, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа Банк». Угода містить умови обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, а саме: сума/ліміт кредиту 14 000 грн, процентна ставка за користування 35,99%. Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631699283 відповідачем підписано аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора. З розрахунку заборгованості за договором № 631699283 вбачається, що станом на 26.05.2025 заборгованість [PERSON] становить 72 337,04 грн, та складається з наступного: 44 329,99 грн - заборгованість за тілом кредиту, 28 007,05 грн - заборгованість за відсотками. Встановлено, що відповідачка користувалась кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором, що підтверджує факт користування кредитними коштами. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21). Отже, наданий банком розрахунок заборгованості за кредитом та виписка по рахунку з кредитною карткою, є належним доказом користування відповідачкою кредитними коштами. Відповідачка не надала суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед АТ «Сенс Банк», не довела відсутність заборгованості. Контррозрахунку заборгованості, що спростовує розмір заборгованості, визначений позивачем, відповідачем також не надано. Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог АТ «Сенс Банк» про стягнення з [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором № 631699283 від 23.06.2021. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Судовий збір, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, згідно з ч.2 ст. 141 ЦПК України, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 6 278,46 грн. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем до суду надано: договір про надання послуг № 1006 від 28.01.2025, укладеного між АТ «Сенс Банк» та Адвокатським об`єднанням «СмартЛекс» (а.с. 25-28). Відповідно до п. 1.1 договору, замовник замовляє, а виконавець зобов`язується надати послуги, які полягають у здійсненні від імені та інтересах замовника юридичних та фактичних дій щодо стягнення заборгованості з боржників замовника. які виникли внаслідок невиконання/неналежного виконання такими боржниками кредитних договорів, договорі позики, інших угод, які не забезпечені заставою та/або спонуканню їх до погашення такої заборгованості, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги. Відповідно до п. 3.1 договору за надання послуг, що полягають у вчиненні виконавцем дій, передбачених п. 1.1.1 та п. 1.1.2 цього договору, Замовник сплачує на користь виконавця винагороду у нижченаведеному розмірі: -За підготовку і подання позовної заяви до суду - 375 грн.; -За отримання рішення суду - 225 грн.; -Комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника - 7,85 %. Позовна заява підписана адвокатом Дворсбка А.Р. і не надано доказів, що вона надавала послуги, як працівник АО «СмартЛекс». Суд звертає увагу, що крім вказаного договору про надання послуг № 1006 від 28.01.2025, позивачем не надано жодних інших належних доказів на підтвердження отримання таких послуг саме у вказаній цивільній справі, а зі змісту договору не можливо встановити щодо яких саме боржників стосується вказана угода. Крім того, сам зміст договору (п. 3.3.4, п. 3.3.5 договору), передбачає підписання актів прийому - передачі наданих послуг, які є підставою для проведення розрахунків за договором. Таким чином, судом не встановлено, що позивачу надавалася професійна правнича допомога саме за вказаним договором № 1006 від 28.01.2025 року та саме в такому розмірі. Отже, позивачем АТ «Сенс Банк» не було надано суду доказів, що підтверджували б понесені ним витрати на правничу допомогу, оскільки до матеріалів справи не додано жодного доказу на підтвердження того, що сторонами узгоджувались надані Адвокатським об`єднанням «СмартЛекс» послуги, виконавець надавав замовнику завірені акти прийому-передачі наданих послуг, після підписання яких позивач сплачував АО «СмартЛекс» будь-які кошти за надану юридичну допомогу у відповідності до умов Договору про надання послуг № 1006 від 28.01.2025, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягають також стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 2 422,40 грн.

Outcome: approved