Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-30 00:00:00

У грудні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя напівпричіп бортовий тентований синього кольору марки KAESSBOHRER, 1990 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та стягнення з відповідача на свою користь 1/2 частку вартості вказаного напівпричіпу, що становить 124527 грн 90 коп. Позовні вимоги обґрунтовує тими обставинами, що за час спільного перебування у шлюбі, який розірвано, подружжям було набуто у спільну сумісну власність майно, а саме: напівпричіп бортовий тентований синього кольору марки KAESSBOHRER, 1990 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Позивачці стало відомо, що відповідач без її згоди у вересні 2024 року відчужив вказаний транспортний засіб, отримані кошти використав в особистих цілях та в добровільному порядку відмовляється виплатити їй вартість її частки у спільній сумісній власності подружжя. 03 червня 2025 року адвокат Мініх І.М., в інтересах [PERSON] подала заяву про уточнення позовних вимог, та з урахуванням висновку судового експерта від 06 травня 2025 року №024/25, яким визначено ринкову ціну вказаного напівпричіпу в сумі 401680 грн, просила стягнути з відповідача 1/2 частку його вартості, що становить 200840 грн. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, зазначивши, що відповідач хоч і не відмовлявся виплатити 1/2 вартість вказаного напівпричіпу в розмірі, зазначеному у позовній заяві, однак за це вимагав у позивачки повернення йому майна, якого не було в її володінні, у зв`язку із чим врегулювати спір в добровільному порядку не вдалося, інше майно поділено сторонами в добровільному порядку. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Кравчук В.М. позовні вимоги не визнав, оскільки відповідач стверджував, що кошти від продажу спірного напівпричіпу отримала позивачка та витратила на свої потреби, однак доказів на підтвердження цього факту не надав. Заслухавши позивачку та представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про таке. Судом установлено, що сторони з 14 січня 2011 року перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09 вересня 2024 року. За час перебування у шлюбі сторони за спільні кошти набули у власність транспортний засіб напівпричіп бортовий тентований синього кольору марки KAESSBOHRER, 1990 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який був зареєстрований на праві приватної власності за відповідачем 17 червня 2023 року.\~ Відповідно до договору купівлі-продажу від 13 серпня 2024 року ПП «Леон-Поділля», який є комісіонером та діяв у відповідності до Постанови КМУ №1388 від 07 вересня 1998 року, відчужив транспортний засіб напівпричіп бортовий тентований синього кольору марки KAESSBOHRER, 1990 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] за договірною ціною в сумі 10000 грн. Відповідно до висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи №024/25 від 06 травня 2025 року, проведеної на підставі ухвали суду, дійсну ринкову вартість напівпричіпа бортового тентованого марки KAESSBOHRER, модель SB 24L, 1990 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] на час проведення експертизи встановити неможливо та встановлено величину його середньої ринкової ціни, яка є основною складовою частиною ринкової вартості, не залежить від конкретних особливостей його фактичного стану та умов експлуатації та станом на серпень-жовтень 2024 року становить 401680 грн. Указані обставини підтверджуються дослідженими під час судового розгляду доказами: копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] ; копією рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 09 вересня 2024 року; свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 17 червня 2023 року; листом територіального сервісного центру МВС №31/22/2-97 від 14.02.2025 року; копією договору купівлі-продажу транспортного засобу від 13 серпня 2024 року; висновком експерта №024/25 від 06 травня 2025 року. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 3\~ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до\~ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, для укладення одним із подружжя договору щодо цінного майна має бути письмова згода іншого з подружжя (ч. 3\~ст. 65 СК України). Відповідно до\~ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1\~ст. 70 СК України\~передбачено наступне, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 1\~ст. 63 СК України\~передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. В п. 30\~Постанови Пленуму Верхового Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", роз`яснено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.\~63, ч. 1 ст.\~65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Жодних домовленостей про частки майна позивача та відповідача щодо спільної сумісної власності між сторонами не було. Здійснений відповідачем продаж спірного транспортного засобу, який був придбаний за час шлюбу виходить за межі дрібного правочину (договору), в зв`язку з чим потребував письмової згоди позивача при продажі такого. При вирішенні спору відповідачем не було надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили, що кошти від реалізації вказаного транспортного засобу були використані в інтересах сім`ї та на її потреби, чи були передані позивачці. За таких обставин, оскільки спірний автомобіль був проданий відповідачем без письмової згоди позивача, за відсутності доказів, що такі кошти були використані в інтересах сім`ї, позивач має право на відшкодування 1/2 вартості автомобіля, що становить \~200840 грн. (401680 /2), а позов в цій частині підлягає задоволенню. При вирішенні позовної вимоги про визнання об`єктом права спільної сумісної власності подружжя спірного напівпричіпу, суд виходить з наступного. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження №\~14-22цс20) зазначила, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна. Для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідними. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна. Ураховуючи викладене, а також те, що судом фактично здійснено поділ спільного сумісного майна шляхом присудження позивачці 1/2 частини його вартості, її вимога про визнання об`єктом спільної сумісної власності транспортного засобу напівпричіпу бортового тентований марки KAESSBOHRER, 1990 року випуску задоволенню не підлягає. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, враховуючи задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2008 гривень 20 коп.

Outcome: approved