Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Дніпроазот» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, в якому просить стягнути з Акціонерного товариства «ДНІПРОАЗОТ», на користь [PERSON] , заборгованість по заробітній платі у розмірі 27 762 (двадцять сім тисяч сімсот шістдесят дві) грн. 53 коп.. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивачем вказано, що він, [PERSON] , у період з 31.01. 1995 р. по 11.06.2025 р. знаходився у трудових відносинах з АТ «ДНІПРОАЗОТ» (надалі Боржник). Цей факт підтверджується записами №№ 10 та 20 у трудовій книжці серія [NUMBER] , та Наказом № 483 «про припинення трудового договору» від 11.06.2025 р.. За період його роботи на підприємстві виникла заборгованість по заробітній платі у розмірі 27 762 (двадцять сім тисяч сімсот шістдесят дві) грн. 53 коп., що підтверджується Повідомленням про нараховану та належну до виплат при звільнені заробітну плату від 11.06.2025. Кожного місяця після свого звільнення, він приходив до Відповідача з проханнями та усними вимогами, щодо виплати йому заборгованості по заробітній платі, але отримував одні обіцянки що ось-ось виплатять йому зароблені ним гроші. До сьогоднішнього дня йому так і не виплачена його заробітна плата, а отже іншого шляху крім судового, отримати зароблені ним грошові кошти у нього не має. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Судом вживалися заходи щодо належного його повідомлення про дату та час розгляду справи. Причини неявки суду невідомі. Відповідно до положень ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4)позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.280 та відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та працював на АТ «Дніпроазот» слюсарем-ремонтником. Згідно наказу № 483 від 11 червня 2025 року, виданого АТ «Дніпроазот» звільнено 11 червня 2025 року [PERSON] , слюсар-ремонтника 6р. дільниці з ремонту хлорної групи цехів №1, за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію, згідно ст. 38 КЗпП України. Відповідно до Розрахункового листка за червень 2025 р. від 11.06.2025, виданого АТ «Дніпроазот», заборгованість по заробітній платі [PERSON] складає 27 762 (двадцять сім тисяч сімсот шістдесят дві) грн. 53 коп.. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР№ 2148-VIII від 19.10.1973 р., держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Положенням ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Частиною 5 статті 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Обов`язок із виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану виплату. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. У суду відсутні будь-які відомості щодо погашення заборгованості перед позивачем із заробітної плати станом на момент винесення рішення. Оскільки відповідач не спростував доводи викладені [PERSON] , суд вважає за необхідне задовольнити у повному обсязі позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: approved