Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

[PERSON] (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позов мотивовано тим, що Позивач перебувала в шлюбі з [PERSON] , з 27.12.2002 по 12.10.2011, від шлюбу має сина [PERSON] , [INFO] . Квартиру за адресою: [ADDRESS] отримував покійний батько Позивача, вивів її зі службової, але приватизувати не встиг через хворобу і швидку смерть. Позивач має намір приватизувати квартиру, але її старший син приймати участь в приватизації не бажає, документів для приватизації житлового приміщення на всіх зареєстрованих осіб не надає. Син проживав зі Позивачем до повноліття, та поки навчався у вищому навчальному закладі, після відрахування його за неуспішність, переїхав та живе окремо, остання відома адреса проживання: [ADDRESS] . За період з травня 2023 року Відповідач жодного разу не з`являвся у квартирі по [ADDRESS] , де проживає Позивач та два її неповнолітні сини. Перешкод відповідачу в користуванні житловим приміщенням за адресою по [ADDRESS] , ні Позивач, ні інші члени сім`ї не чинять. Всі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення, покладені тільки на Позивача (оплата за надання комунальних послуг, ремонт, та ін.). Позивачем була подана заява до ЖЄКу № 10, стосовно складання Акту про не проживання особи за місцем реєстрації. Згідно з Актом від 17.03.2025, складеним у присутності майстра відділу з експлуатації житлового фонду [PERSON] та сусідів-свідків [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] 2003 р.н., дійсно зареєстрований, але не проживає за місцем реєстрації в житловому приміщенні по [ADDRESS] , понад рік. Позивач просить визнати Відповідача таким, що втратив право користування вищезазначеною квартирою. Ухвалою суду від 10.09.2025 відкрито провадження у справі та її розгляд призначено на 08.10.2025 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У зв`язку з технічними збоями системи фіксації процесу звукозаписуючим засобом, його проведення судом було відкладено на 03.11.2025. Від Позивача 03.11.2025 до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримує. Від Відповідача 03.11.2025 до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії паспорта громадянина України, [PERSON] народилася [INFO] та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно з ордером на житлове приміщення № 49 від 12.01.1996 квартира за адресою: [ADDRESS] отримана як службове житло [PERSON] , до складу сім`ї якого входили дружина [PERSON] , дочки [PERSON] , 1985 р.н та [PERSON] , 1990 р.н. (а.с. 4). Позивач перебувала в шлюбі з [PERSON] , з 27.12.2002 по 12.10.2011, від шлюбу має сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується рішенням Деснянського районного суду від 12.10.2011 у справі № 2/2506/3189/11 про розірвання шлюбу (а.с. 8). Згідно з копією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 11.07.2015 [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с 10). Відповідно до довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданої Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 12.08.2025 № 7434, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані Позивач, Відповідач та два неповнолітні сини Позивача: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с. 7). Згідно з Актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 17.03.2025, складеного КП «ЖЕК-10» у присутності майстра відділу з експлуатації житлового фонду [PERSON] та сусідів-свідків [PERSON] (зареєстрована та постійно проживає за адресою [ADDRESS] ) та [PERSON] (зареєстрований та постійно проживає за адресою [ADDRESS] ), в житловому приміщенні по [ADDRESS] , [PERSON] 2003 р.н., дійсно зареєстрований, але не проживає за місцем реєстрації (а.с. 9). Частиною 4 ст. 9 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки (ч. 2 ст. 64 ЖК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 167 ЖК України наймач жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. У ст. 379 ЦК України зазначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Згідно зі ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і межах строків, встановлених ч.1, п. п. 1 і 5 ч. 3 та ч. 4 ст. 71 цього Кодексу. Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження, вбачається, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування наданим йому майном, наймач житла має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно частини 2 статті 107 ЖК України, якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатись як необхідне в демократичному суспільстві. Оскільки рішення суду про визнання Відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням дозволить Позивачам реалізувати своє право на приватизацію житла, а також соціальних пільг, зокрема щодо оплати за комунальні послуги, разом з тим не порушить житлових прав та законних інтересів Відповідача, оскільки фактично він ними не користується, суд вважає що втручання держави у вигляді ухвалення судового рішення про визнання Відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у даному випадку за установлених судом обставин переслідує легітимну мету, здійснюється згідно із законом та є необхідним. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 та п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач поніс судові витрат у вигляді сплати судового збору в розмірі 1\~211,20 грн, які не заявлені ним до відшкодування, а тому

Outcome: approved