Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

представник позивача Романенко М.Е., діючи в інтересах свого довірителя ТОВ ''Він Фінанс" за допомогою підсистеми "Електронний суд" звернувся до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою до відповідача про стягнення зборгованості за кредитним договором та клопотанням про поновлення строку позовної давності для подання цього позову. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що між відповідачем та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» 17.04.2019 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 799819. Договір підписано електронним підписом позичальника. Індивідуальною частиною договору було визначено, що останньому надається кредит у розмірі 4399,80 грн. ТОВ "Авентус Україна" виконав умови договору та перерахував на банківський рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в сумі 7000,00 грн. 12.04.2018 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого право вимоги за договором № 799819 від 17.04.2019 перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». Між вказаними стронами укладено також додаткову угоду № 25 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 25 від 12.09.2019, відповідно до якої підтверджено право вимоги останнього до [PERSON] за вказаним кредитним договором. У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у відповідача на дату уклаення договору факторингу виникла заборгованість за: сумою основного боргу - 4399,80 грн, сумою боргу за процентами - 2735,89 грн, за пенею та штрафами - 8484,00 грн. 25.07.2024 відбулося перейменування назви ТОВ «Довіра та гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Оскільки останній своє зобов`язання за договором не виконав, представник позивача прохає стягнути із [PERSON] заборгованість у загальному розмірі 20442,22 грн, яка складається із: суми заборгованості 15619,69 грн, інфляційних втрат - 3415,47 грн, 3% річних - 1407,06 грн, а також судові витрати у вигляді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області Просіної Я.В. від 20.08.2025 матеріали цивільної справи за вищевказаним позовом передано на розгляд за підсудністю до Хорольського районного суду Полтавської області, оскільки відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що відноситься до територіальної юрисдикції цього суду. Протоколом авторозподілу розподілу судової справи від 09.09.2025 вказану справу передано на розгляд судді Старокожку В.П. Ухвалою судді від 10.09.2025 провадження у справі було відкрито та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У позовній заяві представник позивача прохав про розгляд справи в спрощеному провадженні за його відсутності. Станом на дату розгляду справи на адресу суду відзив від відповідача не надходив. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач та/або позивач до суду не подавали. Відповідно до ч. 2 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. При цьому, суд зазначає, що відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно з ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів, надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Пунктом 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Отже, слід вважати відповідача [PERSON] належним чином повідомленим про відкриття провадження у справі, оскільки судові документи, що повернулися до суду із відміткою про відсутність адресата (копія ухвали про відкриття провадження), надіслані безпосередньо за місцем його реєстрації - [ADDRESS] . Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач не скористався, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк був повідомлений в ухвалі суду про відкриття провадження у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що 17.04.2019 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір № 799819 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту (далі Договір) (а.с. 44-45). Договір підписано відповідачем електронним підписом 17.04.2019 о 10:22:57 год. Умовами Договору було передбачено: суму кредиту 4400,00 грн; строк кредитування 30 днів, договір діє до повного виконання клієнтом свої зобов`язань за цим договором. Згідно з п. 1.3. Договору сторони погодили процентну ставку: знижена процентна ставка 1,35% від суми позики за кожен день користування позикою, у межах строку надання позики, зазначеного у пункті 1.2. цього договору; стандартна процентна ставка 1,80% від суми позики за кожний день користування позикою. Позика надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, наданий клієнтом (п. 1.5. Договору). У випадку неможливості виконання зобов`язань за Договором у повному обсязі та у встановлений строк, Клієнт має право ініціювати продовження строку користування Позикою та зміну дати погашення Позики, шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів. Після отримання Товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів, заява Клієнта про продовження строку користування Позикою вважається поданою (п. 1.6. Договору). Відповідно до п. 1.7. Договору після вчинення Клієнтом дій згідно з пунктом 1.6. цього Договору, та у разі якщо залишок суми Позики складає не менше ніж 400 (чотириста) гривень, Товариство має право, але не обов`язок, продовжити строк користування Позикою. Новий строк користування Позикою обчислюється з дня, наступного за днем вчинення Клієнтом дій згідно з пунктом 1.6. цього Договору та дорівнює 30 днів. Нова дата повернення Позики відображається у Особистому кабінеті Клієнта. Протягом нового строку користування позикою проценти (відсотки) нараховуються за стандартною процентною ставкою. Пунктом 4.4. Договору передбачено, що у випадку прострочення повернення суми позики, Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству штраф в розмірі 52,80 грн за кожен день прострочення, починаючи з 4 (четвертого) дня прострочення виконання зобов`язань за Договором. Штрафи за Договором нараховуються у момент сплати, але в будь-якому випадку граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафів та пені), нарахованої за порушення Клієнтом зобов`язань за цим Договором, не може перевищувати 50% суми, одержаної Клієнтом за цим Договором, і становить: 2 200,00 грн (п. 4.5. Договору). Датою укладання Договору між Товариством і Клієнтом є дата його підписання. Договір є укладеним з моменту відправки грошових коштів Клієнту (п. 6.2. Договору). Також, відповідачем було підписано електронним підписом Графік платежів до договору про надання коштів у позику, на умовах споживчого кредиту № 17.04.2019 (звор. а.с. 45). Згідно з листом, виданим 15.07.2025, ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» успішно перерахувало від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» 17.04.2019 4400,00 грн, номер транзакції в системі WayForPay crediplus-1919753 (а.с. 25-31). Листом від 15.07.2025 ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило, що за договором клієнта [PERSON] № 799819 код транзакції - crediplus-1919753 (а.с.11-13). Згідно з розрахунком заборгованості та картки обліку Договору (розрахунок заборгованості) у [PERSON] за кредитним договором № 799819 виникла заборгованість за: сумою основного боргу - 4399,80 грн, сумою боргу за процентами - 2735,89 грн, за пенею та штрафами - 8484,00 грн. (а.с. 15). 12 квітня 2018 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено договір факторингу № 1 (а.с. 40-42). За договором факторингу право вимоги всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі, права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому. Відповідно до умов вказаного договору, ТОВ «ФК «АВЕНТУС УКРАЇНА» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта на умовах, визначених цим договором. Пунктом 4.1. договору факторингу передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання ними відповідного реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. 12.09.2019 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладена додаткова угода до договору факторингу № 1 від 12 квітня 2018 року (а.с. 32). Згідно з реєстром прав вимог № 25 від 12.09.2019 ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» отримало від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 799819 від17.04.2019 ( а.с. 18-19). Наказом № 55-к від 25 липня 2024 року змінено назву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (а.с. 10). Відповідно до картки обліку договору № 799819 (розрахунку заборгованості) /а.с. 33-36/, виготовленого первісним кредитором, загальна заборгованість [PERSON] становить 15619,69 грн, яка складається із суми основного боргу - 4399,80 грн, суми боргу за процентами: за зниженою ставкою - 1781,92 грн, стандартною - 9107,89 грн, за штрафами - 2112,00 грн. В рахунок погашення процентів відповідачем 17.05.2019 внесено оплату в сумі 1781,92 грн. З позовної заяви вбачається, що позивач нарахував відповідачу заборгованість за договором з 23.02.2019 по 23.02.2022 в сумі 15619,69 грн, інфляційні втрати за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 в сумі 3415,47 грн, 3% річних за період з 23.02.2019 по 31.12.2019 в сумі 400,55 грн, з 01.01.2020 по 31.12.2020 в сумі 468,59 грн, з 01.01.2021 по 23.02.2022 в сумі 537,92 грн, всього штрафних санкцій - 1407,06 грн. Загальна заборгованість становить 20442,22 грн. У позовній заяві представник позивача прохав про поновлення строку позовної давності для подання цього позову, які обгрунтував дією карантинних обмежень та в подальшому воєнного стану на території України. Норми права, застосовані судом. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3\~статті 12 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 512 ЦК України\~визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до\~статті 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 627 ЦК України\~передбачено, що відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно частини 1\~статті 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 1\~ст. 641 ЦК України\~пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч.ч.1,2\~ст. 1046 ЦК). В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5\~статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до частини першої\~статті 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~моментом підписання електронної правової угоди є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; 2) електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику. Згідно ч.1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.ч.1-2\~ст. 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст.\~526,\~629 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 536 ЦК України, встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Указаний висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 28.03.2018 року у цивільній справі № 444/9510/12. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України). Мотивована оцінка аргументів сторін. Факт існування кредитних відносин між сторонами підтверджується копією договору про надання фінансового кредиту № 799819 від 17.04.2019, укладеного в електронній формі, підписаного відповідачем цього ж дня за допомогою одноразового ідентифікатора та договору факторингу від 12.04.2018 з додатковою угодою до нього, відповідно до яких позивач набув права вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Відповідно до умов цього договору відповідач мав повернути отримані в позику кошти, сплатити відсотки за користування ними в рекомендовану дату платежу 17.05.2019. Отже, не пізніше 17.05.2019 за вищевказаним договором відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. У постанові від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Суду ні позивачем, ні відповідачем не надано доказів повного погашення заборгованості за цим договором відповідачем як первісному кредитору, так і позивачеві. Судом встановлено, що заборгованість відповідача за вищевказаним договором, що нарахована позивачем станом на момент звернення до суду, виходить за межі строку дії договору, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, нарахування відсотків за користування коштами, наданими на умовах кредиту, здійснювалося первісним позикодавцем із 17.04.2019 по 16.05.2019 за зниженою ставкою (59,40 грн в день), з 18.05.2019 по 12.09.2019 (на дату відступлення права вимоги) за стандартною ставкою (79,20 грн в день), про що свідчить витяг із реєстру боржників та картка обліку Договору (заборгованості) [PERSON] . Як вбачається із карти обліку, проценти за зниженою ставкою нараховані та не сплачені в сумі 1781,92 грн, за стандартною - 9107,89 грн, а всього - 10889,81 грн. У рахунок погашення нарахованих процентів за період строку дії договору 17.05.2019 відповідач сплатив 1782,12 грн = (30 днів*59,40 грн). Також 17.04.2019 ним сплачено в рахунок погашення тіла кредиту 0,20 грн. Несплачено залишилася заборгованість за тілом кредиту, яка становить 4399,80 грн. Суду позивачем не надано доказів пролонгації кредитного договору та інформації щодо умов та терміну повернення кредитних коштів в разі застосування пролонгації. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3\~статті 12 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, здійснивши власні розрахунки для визначення розміру заборгованості відповідачки по вищевказаному кредиту, дійшов висновку про таке. Оскільки за умовами договору нарахування відсотків за користування кредитом мало здійснюватися виключно в період з 17.04.2019 по 17.05.2019, виходячи із розміру тіла кредиту 4400,00 грн, процентної зниженої ставки 1,35%, строку дії договору 30 днів, з урахуванням внесених відповідачем оплат, розмір відсотків має становити 1782,12 грн. Вказана сума 17.05.2019 (останній день дії договору) [PERSON] погашена, а отже заборгованість за відсотками відсутня, а та, що нарахована первісним кредитором поза межами строку дії договору, є нарахованою неправомірно і стягненню із відповідача не підлягає. Щодо заборгованості за тілом кредиту, яка становить 4399,80 грн, враховуючи відсутність доказів щодо її повного чи часткового погашення відповідачем, суд доходить висновку про порушення прав позивача з боку останнього, що полягає у неповерненні коштів за договором у цій сумі, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо нарахування штрафних санкцій суд зазначає таке. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Умовами Договору була передбачена сплата штрафних санкцій за порушення умов кредитування. Станом на дату відступлення права вимоги 12.09.2019, відповідно до розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором та копії реєстру прав вимоги, сума боргу за пенею та штрафами відсутня. Відповідно до копії реєстру прав вимоги загальна заборгованість за вказаним договором становить 6775,69 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту та відсотками, розмір штрафних санкцій не вказаний. Інформації щодо переходу до позивача права вимоги за пенею і штрафами на суму 8484,00 грн, як про те зазначає позивач в поданій до суду позовній заяві, реєстр не містить. Крім того, у наданих суду письмових доказах суми розмір нарахованих первісним кредитором штрафних санкцій різниться і не відповідає заявленому позивачем - 8484,00 грн. Не враховано позивачем також того, що відсотки за користування кредитними коштами відповідачем сплачено у останній день дії договору повністю, частково сплачено тіло кредиту. Тому суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення штрафу/пені в сумі 8484,00 грн є необгрунтованими та задоволенню не підлягають. Статтею 625 ЦК Українипередбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Для покладення на відповідача обов`язку зі сплати 3 % річних обов`язковою умовою є визначення суми заборгованості, на яку їх нараховано. Базою нарахування 3% річних згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України є сума основного боргу, не обтяжена іншими нарахуваннями. Позивач, звертаючись до суду з цим позовом, базою нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат обраховує суму боргу в розмірі 15619,69 грн, а не в розмірі 4399,80 грн, як належить, що є безпідставним. Відповідно, розрахунок 3 % річних та індексу інфляції є необґрунтованим. Виходячи із викладеного, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог та вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 799819 від 17.04.2019 в розмірі 4399,80 грн, решта вимог задоволенню не підлягають. Щодо клопотання позивача про поновлення строку на звернення до суду з цим позовом, суд зазначає таке. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256ЦК України). Частиною 3 статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності лише за заявою сторони у спорі, зробленою до суду. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Постанова від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, пункти 138-140 постанови від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16). Ураховуючи викладене, оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ ''ВІН ФІНАНС'', а відповідачем не заявлено про застосування позовної давності, питання щодо строків позовної давності до вимог позивача вирішенню судом не підлягає. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10.02.2010). Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжної інструкції № 799819 від 25.07.2025 вбачається, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн (а.с. 1). Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, а саме на 21,48% від суми позову, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в розмірі 520,33 грн. Щодо стягнення із відповідача витрат за надання професійної правничої допомоги в сумі 5000,00 грн, суд зазначає таке. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України). Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно із частинами першою та четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Згідно із пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження судових витрат у вказаному вище розмірі до суду подано: копію Договору про надання правової допомоги № 33 від 22.03.2024 з додатковою угодою до нього від 22.03.2024, укладених між позивачем та адвокатським бюро "Анастасії Міньковської", копію акту про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатом (виконання робіт, послуг) на загальну суму 5000,00 грн, який підписаний сторонами та в якому зазначено, що оплата цих послуг здійснюється клієнтом у повному обсязі при підписанні відповідного акту. Також долучені відповідні документи на підтвердження повноважень представника. Розподіляючи витрати, понесені позивачем на юридичну (правничу) допомогу, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт понесення таких витрат, та їх розмір. Клопотання про неспівмірність таких витрат відповідачем не надано, їх розмір не заперечувався. Зважаючи на те, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 21,48 % від заявленого розміру, тобто 1074,00 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: partial