Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

Узагальнені доводи позивачки Адвокат Гарницький П.П. від імені позивачки звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить звільнити позивачку від сплати аліментів, які стягуються з неї на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02.02.2015 року у справі № 753/19813/14-ц. В обґрунтування позову посилається на наступні обставини. Про існування рішення суду та виконавче провадження позивачці стало відомо лише 2017 року, коли утворилась заборгованість зі сплати аліментів. Під час спільного проживання у шлюбі відповідач систематично вчиняв щодо позивачки дії, що завдавали моральних та фізичних страждань, проявлялися у психологічному тиску та випадках фізичного насильства. Такі дії негативно вплинули на емоційний та фізичний стан позивачки, що, за її твердженням, призвело до суттєвого погіршення стану здоров`я та розвитку тяжкого захворювання - раку молочної залози. Лікування онкологічного захворювання потребує значних матеріальних витрат, які позивачка не в змозі самостійно забезпечити. У 2020 році вона перенесла декілька складних оперативних втручань із видалення молочних залоз, що потребувало тривалого післяопераційного лікування та реабілітації. Зазначає, що внаслідок скрутного матеріального становища позивачка не має можливості покривати витрати на подальше лікування, придбання необхідних медикаментів та проходження обстежень. Крім того, позивачка позбавлена можливості реалізувати належне їй майно для отримання коштів на лікування, оскільки на нього накладено арешт. Також позивачка хворіє на токсичний гепатит з важким перебігом. З вказаних підстав позивачка зверталась до суду з позовом про звільнення від сплати заборгованості. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.01.2022 року у справі № 753/13345/20, її звільнено сплати заборгованості за аліментами, яка утворилась за період з 30.10.2014 року по 20.01.2022 року, у розмірі 131 816,30 грн. Проте на даний час позивачка також не працює, оскільки проходить курс лікування та докладає зусиль для відновлення свого здоров`я після перенесених оперативних втручань. Попри тяжкий стан, позивачка змушена здійснювати постійний догляд за своїми батьками похилого віку, які внаслідок хвороб та загального ослаблення здоров`я потребують сторонньої допомоги. У зв`язку з цим позивачка фактично позбавлена можливості працевлаштуватися та отримувати стабільний дохід. Її батьки, з огляду на вік і стан здоров`я, також не мають змоги працювати чи надавати матеріальну підтримку. Унаслідок цього склалася ситуація, за якої позивачка через тяжке матеріальне становище та стан здоров`я не має об`єктивної можливості сплачувати аліменти та погашати заборгованість. Також зазначає, що на момент звернення до суду з даним позовом матеріальне становище позивачки істотно погіршилося у зв`язку з тривалим лікуванням, відсутністю постійного доходу та необхідністю утримувати себе й доглядати за батьками похилого віку. Натомість відповідач має стабільний і значний дохід, що забезпечує його матеріальні потреби та дозволяє повністю утримувати дитину без шкоди для власного добробуту. Щомісячний дохід відповідача становить понад 200 000,00 грн., що свідчить про те, що він і не потребував сторонньої допомоги на утримання спільної дитини, а метою відповідача є лише знущання над матір`ю та бажання її знищити морально та фізично, та позбавлення матері батьківських прав на дитину. Вважає, що за вказаних обставин стягнення з позивачки аліментів є для неї надмірним фінансовим тягарем і не відповідає принципам розумності, справедливості та співмірності (а.с. 1-65 т. 1). Узагальнені доводи відповідача Представником відповідача - адвокатом Левківським Б.К. подано відзив на позов, у якому зазначено, що відповідач позов не визнає, посилаючись на наступні обставини. Про ухвалення рішення про стягнення аліментів позивачці була обізнана у червні 2015 року, коли вона звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення, а тому твердження позивачки, що вона дізналась про це у 2017 році не відповідають дійсності. Починаючи з 2014 року позивачка не здійснила жодного платежу в рахунок сплати аліментів, що свідчить про систематичне та тривале ухилення від виконання рішення суду. А з моменту діагностування у 2020 році захворювання та присвоєння третьої групи інвалідності позивачка систематично звертається до суду із позовними заявами про звільнення її від сплати заборгованості по аліментам та від сплати аліментів в цілому. Зауважує, що позивачкою не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що вона не може самостійно отримувати дохід на забезпечення власних потреб та утримання дитини. Встановлення позивачці третьої групи інвалідності дозволяє їй працювати, проте позивачка уникає працевлаштування з метою створення умов для уникнення сплати аліментів на утримання дитини, так само як це і відбувалося з 2014 року по кінець 2020 року до моменту діагностування захворювання. Відповідач переконаний, що сам факт звернення до суду з завідомо безпідставною позовною заявою, з предметом та підставами які неодноразово були предметом розгляду судами, є проявом зловживання процесуальними правами, позивачкою яка намагається ініціювати тривалий систематичний перегляд рішення суду про стягнення з неї аліментів Зауважує, що позивачка, намагаючись уникнути відповідальності за несплату аліментів, неодноразово зверталась до суду з аналогічними позовами, посилаючись на стан свого здоров`я. Результатом таких звернень стало звільнення позивачки від сплати заборгованості по аліментам. З надання правової допомоги для звернення до суду позивачка сплачує гонорари адвокату, проте аліменти на утримання сина не сплачує. На сьогоднішній з відповідача на корись позивачки за рішеннями судів стягнуто 10 000,00 грн. у відшкодування її витрат на правову допомогу. Оскільки будь-яких нових підстав для звільнення від сплати аліментів позивачка суду не вказала, відповідач просив відмовити у задоволенні позову (а.с. 34-53 т. 2). Висновок органу опіки та піклування Печерська районна в місті Києві державної адміністрації як орган опіки та піклування у своєму висновку від 02.04.2025 року №105-3993 вважає недоцільним звільнення позивачки від сплати аліментів на утримання дитини з огляду на недоведеність того факту, що дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з батьків і забезпечує повністю її потреби (а.с. 93-94 т. 3). Судовий розгляд справи В судовому засіданні представники сторін підтримали доводи, викладені у заявах по суті справи. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, що не перешкоджає розгляду справи з огляду на те, що вони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши доводи представників сторін та дослідивши надані письмові докази у їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість позову з наступних підстав. Встановлені обставини справи Рішенням Дарницького районного суду м. Києва 02.02.2015 року у справі №753/19813/14-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх її доходів щомісяця, починаючи з 30.10.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист, який видано для примусового виконання вказаного рішення суду, перебуває на виконанні у Відділі Державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (виконавче провадження ВП [NUMBER]) (а.с. 75-83 т. 2). 20.08.2020 року позивачка звернулась до суду з позовом про звільнення її від сплати заборгованості по аліментам та звільнення від сплати аліментів. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.01.2022 року у справі № 753/13345/20, частково зміненим постановою Київського апеляційного суду від 28.01.2022 року, позов задоволено частково. Позивачку звільнено від сплати заборгованості по аліментам за період з 01.01.2020 року по 31.07.2020 року у розмірі 38 046,30 грн. та за період з 01.08.2020 року по 20.01.2022 року у розмірі 93 770,00 грн. У задоволенні позову про звільнення від сплати заборгованості по аліментам за період з 30.10.2014 року до 01.01.2020 року та у звільненні від сплати аліментів позивачці відмовлено. Відповідно до вказаних судових рішень, загальний розмір заборгованості по аліментам, який утворився за період з 30.10.2014 року по 20.01.2022 року становив 379 554,90 грн., а загальний розмір заборгованості, від сплати якої позивачку звільнено рішенням суду за період з 01.01.2020 року по 20.01.2022 року, становив 131 816,30 грн. 20.09.2023 року позивачка звернулась до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.11.2023 року у справі № 753/16856/23 зменшено розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02.02.2015 у справі №753/19813/14-ц, з позивачки на користь відповідача на утримання їх сина з 1/3 частини на 1/4 частину з усіх її доходів щомісяця. Розмір аліментів зменшено з дня набрання рішенням суду законної сили, а саме з 18.01.2024 року. З 2020 року позивачка перебуває на обліку в КП «Криворізький онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради, що підтверджується довідкою № 743 від 29.05.2023 року (а.с. 33 т. 1). З 13.07.2020 року позивачці встановлено безстроково третю групу інвалідності загального захворювання, протипоказана важка фізична праця, але можлива праця за спеціальністю, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серія 12 ААБ №588377 (а.с. 29-30 т. 1). Оцінка суду Перш за все суд зауважує, що як на підстави позову, позивачка посилається на обставини та норми права, які регулюють підстави зменшення розміру аліментів (ст. 181 СК України), звільнення від сплати заборгованості по аліментам (ст. 197 СК України), а також звільнення від сплати аліментів (ст. 188, ст. 273 СК України). Разом з тим предметом позову позивачка визначила не розмір аліментів та заборгованість по аліментам, а безпосередньо самі аліменти, тобто кошти на утримання дитини. Позивачка просить звільнити її від сплати аліментів, посилаючись на зміну свого матеріального стану; погіршення стану здоров`я через онкологічне захворювання; відсутності у власності рухомого чи нерухомого майна; перебування на утриманні батьків, які також потребують допомоги від неї. Натомість відповідач має стабільний високій дохід, який забезпечує належне утримування дитини без шкоди власним потребам відповідача. Отже, позивачка просить припинити стягнення з неї аліментів на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття. Зобов`язання батьків щодо утримання дітей припиняються на підставах, передбачених законом. Перелік таких підстав залежить від умов, з якими закон пов`язує виникнення цих обов`язків. Зокрема, зо\-бов`язання батьків щодо утримання неповнолітніх дітей припи\-няються з досягненням дітьми повноліття (ст. 180 СК України). Разом з тим законом передбачено випадки припинення аліментних обов`язків батьків і до досягнення дітьми повноліття. Закон передбачає припинення стягнення аліментів та звільнення батьків від обов`язку утримувати дитину до повноліття у двох випадках: 1) припинення права на аліменти на дитину у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно за нотаріально посвідченим договором, укладеним батьками у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо) (ст. 190 СК України); 2) звільнення батьків від обов`язку утримувати дитину , якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби (ст. 273 СК України). Позивачка помилково вважає, що підставою застосування ст. 273 СК України для звільнення її від сплати аліментів на неповнолітню дитину є значний дохід відповідача, оскільки зазначена норма права передбачає можливість звільнення батьків від сплати аліментів виключно у разі отримання самою дитиною доходу, який набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Такі обставини позивачкою не названі та судом не встановлені. Син сторін перебуває на утриманні батька. Також не може бути підставою для звільнення позивачки від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини положення ст. 273 СК України, оскільки зазначена норма не передбачає звільнення батьків від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, адже ч. 2 ст. 273 СК України імперативно визначає, що суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу. До таких осіб відносяться: повнолітні брати і сестри (ст. 267 СК України); мачуха та вітчим (ст. 268 СК України); особи, у сім`ї яких виховувалася дитина (ст. 269 СК України); падчерки та пасинки (ст. 270 СК України); особа, яка до досягнення повноліття проживала з родичами або іншими особами однією сім`єю (ст. 271 СК України). У ст. 267 СК України зазначено, що повнолітні брати, сестри зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх братів та сестер, які потребують матеріальної допомоги і якщо вони не мають батьків, чоловіка, дружини або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що повнолітні брати та сестри можуть надавати матеріальну допомогу. Повнолітні брати і сестри зобов`язані утримувати непрацездатних повнолітніх братів і сестер, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони не мають чоловіка, дружини, батьків або повнолітніх дочки, сина, за умови, що повнолітні брати та сестри можуть надавати матеріальну допомогу. У ст. 268 СК України зазначено, що мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу. Суд може звільнити вітчима, мачуху від обов`язку по утриманню падчерки, пасинка або обмежити його певним строком, зокрема у разі: 1) нетривалого проживання з їхнім матір`ю, батьком; 2) негідної поведінки у шлюбних відносинах матері, батька дитини. У ст. 269 СК України зазначено, що особи, у сім`ї яких виховувалася дитина, зобов`язані надавати їй матеріальну допомогу, якщо у неї немає батьків, баби, діда, повнолітніх братів та сестер, за умови, що ці особи можуть надавати матеріальну допомогу. У ст. 270 СК України зазначено, що повнолітні падчерка, пасинок зобов`язані утримувати непрацездатних мачуху, вітчима, якщо вони потребують матеріальної допомоги і якщо вони надавали падчерці, пасинкові систематичну матеріальну допомогу не менш як п`ять років, за умови, що падчерка, пасинок можуть надавати матеріальну допомогу. Обов`язок падчерки, пасинка по утриманню мачухи, вітчима виникає, якщо у мачухи, вітчима немає чоловіка, дружини, повнолітніх дочки, сина, братів та сестер або якщо ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання. У ст. 271 СК України зазначено, що, якщо особа до досягнення повноліття проживала з родичами або іншими особами однією сім`єю, вона зобов`язана утримувати непрацездатних родичів та інших осіб, з якими проживала не менш як п`ять років, за умови, що ця особа може надавати матеріальну допомогу. Цей обов`язок виникає, якщо у того, хто потребує матеріальної допомоги, немає дружини, чоловіка, повнолітніх дочки, сина, братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання. Висновки суду Таким чином законом не передбачено звільнення батьків від сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини у зв`язку з незадовільним майновим станом платника аліментів та/або за станом його здоров`я. Ці обставини можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості по аліментам повністю або частково, а також для зміни розміру аліментів. Отже, відмовляючи у задоволенні позову, суд частково погоджується з доводами відповідача. Разом з тим, суд не погоджується з доводом відповідача про те, що повторне звернення до суду з аналогічним позовом є проявом зловживання процесуальними правами та зауважує наступне. Аліментні правовідносини з утримання дитини до її повноліття є триваючими. Син сторін досягне повноліття [INFO] . Впродовж цього строку позивачка має право на звернення до суду з позовом щодо захисту права у аліментних зобов`язаннях. Дійсно, у аналогічній справі № 753/16856/23 позивачка посилалась на обставини, які мали місце на день звернення з позовом 12.08.2020 року. У цій справі позивачка звернулась до суду з позовом 21.09.2023 року, та посилається на ці ж обставини, проте вказує на те, що вони тривають і після ухвалення судом 28.01.2022 року рішення у справі № 753/16856/23, тобто позов обґрунтовано у тому числі новими обставинами. Також суд не погоджується з доводами відповідача про те, що пред`явленням позову позивачка прагне уникнути відповідальності за несплату аліментів, адже пред`явлення позову не припиняє та не зупиняє нарахування заборгованості по аліментам, які нараховуються щомісячно до досягнення дитиною повноліття, за виключенням періоду, за який позивачку було звільнено від сплати аліментів рішенням суду. Крім того, не підлягає задоволенню заява представника відповідача про постановлення у справі окремої ухвали за фактом вчинення позивачкою кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 382 КК України ч. 1 ст. 164 Кримінального кодексу України, яку направити до Дарницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції міста Києва та зобов`язати внести відомості в ЄРДР за даним фактом. Відмовляючи у задоволенні зазначеного клопотання, суд зауважує наступне. Випадки для постановлення судом окремої ухвала зазначені у ст. 262 ЦПК України, у якій зазначено наступне. Суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу (ч. 1 ст. 262 ЦПК України). Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором (ч. 2 ст. 262 ЦПК України). Суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність в діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення (ч. 3 ст. 262 ЦПК України). Суд постановляє окрему ухвалу щодо свідка, експерта чи перекладача у разі виявлення під час розгляду справи відповідно неправдивих показань, неправдивого висновку експерта чи неправильного перекладу, підробки доказів та направляє її прокурору чи органу досудового розслідування. (ч. 4 ст. 262 ЦПК України). Верховний суд у постанові від 24.01.2019 року у справі № 186/195/15-ц виснував, що постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду касаційної інстанції, яке він може реалізувати у випадку виявлення при вирішенні спору по суті порушення певним органом чи особою вимог законодавства. Така практика застосування зазначеної норми є усталеною з огляду на те, що реагування окремими ухвалами на кожний виявлений факт порушення закону суперечить не узгоджуються з основними завданнями цивільного судочинства щодо справедливого та неупередженого вирішення цивільних справ, виходячи з принципу рівності сторін та диспозитивності. Постановлення окремої ухвали щодо наявності в діях позивачки складу кримінальних правопорушень прямо не передбачено ст. 262 ЦПК України та ніяк не впливає на усунення порушення прав позивачки, за захистом яких вона звернулась до суду та у захисті яких їй відмовлено за необґрунтованістю. Крім того, виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу, який діє також і на стадії виконання судового рішення, відповідач як стягувач у виконавчому провадженні наділений самостійним правом звернутись до органів досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення боржником, що полягає в ухиленні від сплати аліментів, що передбачено ч. 11 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Про це право відповідач обізнаний, оскільки на це звернуто увагу в постанові Київського апеляційного суду від 28.01.2022 року у справі № 753/13345/20 в обґрунтування відмови у задоволенні аналогічного клопотання відповідача про постановлення окремої ухвали. Розподіл судових витрат Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 09.02.2024 року позивачку за її клопотанням звільнено від сплати судового збору за подання позову у цій справі (а.с. 69 т. 1). Оскільки позивачку звільнено від сплати судового збору відповідно до вимог чинного законодавства, витрати зі сплати судового збору віднесено за рахунок держави. Заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи сторонами не подані.

Outcome: dismissed