Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-30 00:00:00

Представником позивача адвокатом Дубком Сергієм Миколайовичем в інтересах позивача [PERSON] , пред`явлено до суду позов до відповідачів: виконавчого комітету Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, [PERSON] , [PERSON] про скасування рішення про приватизацію житла та визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, в якому представник позивача просив: визнати недійсним та скасувати розпорядження виконавчого комітету Семенівської міської ради від 29.09.1998 року № 139 в частині надання [PERSON] , права на приватизацію 1/4 частини квартири за адресою: [ADDRESS] ; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 05.10.1998 року б/ н в частині надання [PERSON] права власності на 1/4 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача у позовній заяві зазначив про те, що ним, адвокатом Дубком Сергієм Миколайовичем, від імені адвокатського бюро «Дубок і партнери», надається правова допомога [PERSON] (даліпозивач) відповідно до Договору надання правової допомоги № 30/25 від 01 червня 2025 року. [PERSON] звернулась за правовою допомогою у зв`язку з необхідністю визнати незаконним та скасувати рішення органу приватизації виконавчого комітету Семенівської міської ради Чернігівської області від 5 жовтня 1998 року щодо приватизації на ім`я [PERSON] квартири за адресою: [ADDRESS] . Позивач своєї участі в приватизації вищезазначеної квартири не пам`ятає, так як на момент приватизації їй було всього 10 років. Про участь в приватизації вказаної квартири позивач дізналась з побутової розмови з матір`ю - [PERSON] в квітні 2024 року. При цьому, бажання приватизувати зазначену квартиру позивач ніколи не мала, жодних документів, у тому числі заяви до органів приватизації не підписувала і не подавала, Так, на момент приватизації вищевказаної квартири, родичі позивача використали її унікальне право приватизації житла без її на те згоди, що позбавляє останню можливості, в майбутньому вільно реалізувати його, оскільки вона вважається такою, що використала його. При набуті права власності на квартиру батьки позивача, повинні були вжити усіх можливих заходів для збереження права позивача, утриматись від його використання у власних інтересах та обрати такий варіант приватизації, що найкращим чином забезпечив би права позивача. Вирішивши впевнитись у факті приватизації позивач звернулась до Семенівського відділення КП «Новгород-Сіверського міжміського бюро технічної інвентаризації» з заявою про надання інформації чи дійсно вона брала участь в приватизації житла. Відповідно до довідки Семенівського відділення КП «Новгород-Сіверського міжміського бюро технічної інвентаризації» від 16 квітня 2025 року № 131 підтверджено факт права власності на 1/4 вищезазначеної квартири за [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 5 жовтня 1998 року, виданого [PERSON] та членам його сім`ї в порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». З вищевикладеного вбачається, що батько позивача, [PERSON] здійснив приватизацію вищевказаної квартири, в тому числі і на ім`я позивача, на що позивач згоди не надавала, заяву про приватизацію не підписувала. Слід зазначити, що позивач 18 липня 2009 року уклала шлюб з [PERSON] внаслідок чого змінила прізвище з [PERSON] та [PERSON] . Позивач вважає, що спірна приватизація майна є незаконною та підлягає скасуванню з наступних підстав. Позивач, вважає, що свідоцтво про право власності на квартиру не відображає її волевиявлення, оскільки оформлене без її участі. Такі помилкові дії під час приватизації квартири, в якій вона не проживає, призвели до порушення її прав. На даний час позивач є військовослужбовцем в/ч [NUMBER] Національної Гвардії України, на квартирному обліку перебуває з родиною з 20 листопада 2013 на загальних підставах. У подальшому з 23 червня 2021 року перебувала у списках на позачергове отримання житла, згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». В листопаді 2023 року позивачем разом з сім`єю отримано службову двокімнатну кімнатну квартиру, без зняття з квартирного обліку за адресою: Київська область, Бучанський район, селище міського типу Гостомель. Дане питання для позивача є досить критичним, оскільки будучи не повнолітньою особою, вона позбавлена у майбутньому на законне право на отримання особистого житла від держави будучи військовослужбовцем. Аналогічні позиції викладені в у справі 127/15788/22, особливо звертає увагу що дане рішення має ідентичний предмет спору та за змістом відповідає даному позову. «Таким чином, право особи на безоплатну приватизацію є правом абсолютним, тобто таким, що залежить лише від її волі і не може бути заперечене жодною посадовою чи службовою особою. А тому актом здійснення цього права слід вважати подання заяви про приватизацію. Відповідно, така заява має трактуватися як підстава для набуття права власності на житло. Судом встановлено, що на момент приватизації позивач був неповнолітній, оскільки досягла лише 7 років». Ухвалою судді від 22 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, доручила представляти свої інтереси в суді адвокату Дубку Сергію Миколайовичу. У підготовче судове засідання представник позивача - адвокат Дубок Сергій\~Миколайович не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце підготовчого судового засідання, до суду подав письмову заяву, згідно відомостей якої, у зв`язку з перебуванням позивача на військовій службі та зайнятістю її представника в судових засіданнях у місті Житомирі, розгляд справи просив проводити без участі позивача та її представника. Представник відповідача, Семенівської міської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, Семенівський міський голова Новгород-Сіверського району Чернігівської області Деденко Сергій Іванович у підготовче судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, подав до суду письмову заяву, згідно даних якої просив розглянути справу без представника Семенівської міської ради протягом усіх судових засідань, у задоволенні позовних вимог міська рада не заперечує. У підготовче судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, належним чином була повідомлена про дату, час і місце підготовчого судового засідання, до суду подала письмову заяву, згідно даних якої повністю визнає заявлені позивачем вимоги і не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення її позову, наслідки визнання позову їй відомі та зрозумілі, просила розгляд справи у всіх судових засіданнях проводити за її відсутності. У підготовче судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, належним чином була повідомлена про дату, час і місце підготовчого судового засідання, до суду подала письмову заяву, згідно даних якої повністю визнає заявлені у позові вимоги і не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] , просила розгляд даної справи провести за її відсутності, наслідки визнання позову їй відомі та зрозумілі. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши справу у відповідності до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що ухвалення в підготовчому судовому засіданні рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Відповідно до\~ч.\~4\~ст.\~206\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~відповідач може\~визнати позов\~на будь-якій\~стадії провадження\~у справі,\~зазначивши про\~це в\~заяві по\~суті або\~в окремій\~письмовій заяві.\~У разі\~визнання відповідачем\~позову суд\~за наявності\~для того\~законних підстав\~ухвалює рішення\~про задоволення\~позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне задовольнити позов повністю за наступних обставин. Ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що ухвалення в підготовчому судовому засіданні рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Відповідно до\~ч.\~4\~ст.\~206\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~відповідач може\~визнати позов\~на будь-якій\~стадії провадження\~у справі,\~зазначивши про\~це в\~заяві по\~суті або\~в окремій\~письмовій заяві.\~У разі\~визнання відповідачем\~позову суд\~за наявності\~для того\~законних підстав\~ухвалює рішення\~про задоволення\~позову. Якщо визнання\~відповідачем позову\~суперечить закону\~або порушує\~права,\~свободи чи\~інтереси інших\~осіб,\~суд постановляє\~ухвалу про\~відмову у\~прийнятті визнання\~відповідачем позову\~і продовжує\~судовий розгляд. У справі встановлено, що адвокатом Дубком Сергієм Миколайовичем, від імені адвокатського бюро «Дубок і партнери», надається правова допомога [PERSON] (далі позивач) відповідно до Договору надання правової допомоги № 30/25 від 01 червня 2025 року. [PERSON] звернулась за правовою допомогою у зв`язку з необхідністю визнати незаконним та скасувати рішення органу приватизації виконавчого комітету Семенівської міської ради Чернігівської області від 5 жовтня 1998 року щодо приватизації на ім`я [PERSON] квартири за адресою: [ADDRESS] . Позивач своєї участі в приватизації вищезазначеної квартири не пам`ятає, так як на момент приватизації їй було всього 10 років. Про участь в приватизації вказаної квартири позивач дізналась з побутової розмови з матір`ю - [PERSON] в квітні 2024 року. При цьому, бажання приватизувати зазначену квартиру позивач ніколи не мала, жодних документів, у тому числі заяви до органів приватизації не підписувала і не подавала, Так, на момент приватизації вищевказаної квартири, родичі позивача використали її унікальне право приватизації житла без її на те згоди, що позбавляє останню можливості, в майбутньому вільно реалізувати його, оскільки вона вважається такою, що використала його. При набуті права власності на квартиру батьки позивача, повинні були вжити усіх можливих заходів для збереження права позивача, утриматись від його використання у власних інтересах та обрати такий варіант приватизації, що найкращим чином забезпечив би права позивача. Вирішивши впевнитись у факті приватизації позивач звернулась до Семенівського відділення КП «Новгород-Сіверського міжміського бюро технічної інвентаризації» з заявою про надання інформації чи дійсно вона брала участь в приватизації житла. Відповідно до довідки Семенівського відділення КП «Новгород-Сіверського міжміського бюро технічної інвентаризації» від 16 квітня 2025 року № 131 підтверджено факт права власності на 1/4 вищезазначеної квартири за [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 5 жовтня 1998 року, виданого [PERSON] та членам його сім`ї в порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». З вищевикладеного вбачається, що батько позивача, [PERSON] здійснив приватизацію вищевказаної квартири, в тому числі і на ім`я позивача, на що позивач згоди не надавала, заяву про приватизацію не підписувала. Позивач 18 липня 2009 року уклала шлюб з [PERSON] внаслідок чого змінила прізвище з [PERSON] та [PERSON] . Позивач вважає, що спірна приватизація майна є незаконною та підлягає скасуванню з наступних підстав. Позивач, вважає, що свідоцтво про право власності на квартиру не відображає її волевиявлення, оскільки оформлене без її участі. Такі помилкові дії під час приватизації квартири, в якій вона не проживає, призвели до порушення її прав. На даний час позивач є військовослужбовцем в/ч [NUMBER] Національної Гвардії України, на квартирному обліку перебуває з родиною з 20 листопада 2013 на загальних підставах. У подальшому з 23 червня 2021 року перебувала у списках на позачергове отримання житла, згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». В листопаді 2023 року позивачем разом з сім`єю отримано службову двокімнатну кімнатну квартиру, без зняття з квартирного обліку за адресою: Київська область, Бучанський район, селище міського типу Гостомель. Дане питання для позивача є досить критичним, оскільки будучи не повнолітньою особою, вона позбавлена у майбутньому на законне право на отримання особистого житла від держави будучи військовослужбовцем. Право особи на безоплатну приватизацію є правом абсолютним, тобто таким, що залежить лише від її волі і не може бути заперечене жодною посадовою чи службовою особою. А тому актом здійснення цього права слід вважати подання заяви про приватизацію. Відповідно, така заява має трактуватися як підстава для набуття права власності на житло. Судом встановлено, що на момент приватизації позивач була неповнолітньою, оскільки досягла лише 10 років. Приватизація здійснювалася відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2482-ХІІ від 19 червня 1992 року та Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 лютого 1992 року приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до ст.3 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 лютого 1992 року приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що в комунальній власності. Приватизація здійснюється в порядку, встановленому законом. Нормами ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон) визначено, що передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою усіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення в гуртожитку. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону за громадянами, які не виявили бажання приватизувати займане ними житло зберігається чинний порядок одержання і користування житлом на умовах найму. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути добровільним і відповідати його внутрішній волі. При цьому, ч.6 ст. 203 ЦК України передбачено, що правочин вчинений батьками (усиновителями), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Так, на момент приватизації вище вказаної квартири, родичі позивачки використали її унікальне право приватизації житла без її на те згоди, що позбавляє останню можливості, в майбутньому вільно реалізувати його, оскільки вона вважається такою, що використала його. Дійсно, відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державною житлового фонду» в редакції 2482-ХІ1 (далі - Закону), передбачено передачу займаних квартир (будинків) в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї. При цьому, частиною 6 цієї статті передбачено, що оплати вартості приватизованого житла може проводитись громадянами в розстрочку на 10 років. Якщо загальна площа квартири (будинку) перевищує площу, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймач здійснює доплату грошима або цінними паперами (ч. 3 ст. 5 Закону). Тобто, норми вище вказаного Закону передбачали та давали можливість родичам позивача, зберігаючи та не використовуючи її право не приватизацію, здійснити набуття права власності на квартири використавши при цьому власні грошові кошти. Нормами ст. 48 ЦК Української РСР передбачалось недійсність угоди, що ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх. Тобто, при набуті права власності на квартиру батьки позивачки, повинні були вжити усіх можливих заходів для збереження права позивачки, утриматись від його використання у власних інтересах та обрати такий варіант приватизації, що найкращим чином забезпечив би права позивача. З врахуванням зазначеного, позивач втратила своє право у зв`язку із відсутністю у Законі необхідної чіткості та можливості його подвійного тлумачення, у поєднанні із ст. 48 ЦК УРСР, що не відповідає змісту верховенства права та її інтересам. На момент приватизації було відсутнє волевиявлення позивача на приватизацію квартири, та порушено п. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», відповідно до якого кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Порушення прав позивача, полягає в тому, що на момент приватизації вище вказаної квартири, родичі позивача використали її, унікальне право приватизації житла без її на те згоди, що позбавляє останню можливості, в майбутньому вільно реалізувати його, оскільки вона вважається такою, що використала його. Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Як зазначено вище [PERSON] здійснив приватизацію, в тому числі і на ім`я позивача [PERSON] , на що позивач згоди не надавала, заяву про приватизацію не підписувала. Виходячи з викладеного, позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved