Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

У січні 2025 року позивач через систему «Електронний суд» звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства "Сенс Банк", третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська Інесса Володимирівна про скасування рішення про державну реєстрацію речового права. В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено, що 21.06.2007 року між [PERSON] (чоловік Позивачки, надалі - боржник), та АКБ «Укрсоцбанк» (наразі АТ «Сенс банк»), було укладено договір про надання відновлюваної кредитної лінії № 014-242 КП, надалі - Кредитний договір), відповідно до якого Відповідачем надано Позивачу кредит в іноземній валюті на розвиток бізнесу в сумі 80 000 доларів США, під 13,35 відсотків річних за користування кредитними коштами, із кінцевим строком повернення до 20.06.2017 р. В забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором між Позивачем, [PERSON] , [PERSON] (майнові поручителі) та Відповідачем укладено Договір іпотеки № 014-242 ЗП, посвідчений ПН КМНО Сень-Силкою І.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1779, (надалі - Договір іпотеки), згідно з яким майновими поручителями було передано в іпотеку на забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором квартиру за адресою: [ADDRESS] (надалі - Квартира). 27.01.2022 р. Відповідач звернувся до ПН КМНО Тверської І.В. із заявою № 296719822 (надалі - Заява) про державну реєстрацію права власності на Квартиру за Відповідачем в рамках позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки - Квартиру. Того ж дня Третьою особою було ухвалено рішення про державну реєстрацію речових прав (права власності) (надалі - Рішення) на Квартиру за Відповідачем. Позивачка вважає дане Рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки на думку позивача у нотаріуса не було правових підстав для реєстрації права власності на Квартиру за Відповідачем. Позивач зазначає, що Відповідач ніколи не надсилав боржнику письмові вимоги про усунення порушень та вважає що надані копії, які подані нотаріусу, є фейком. Нотаріусу було подано розрахунок заборгованості, який включає в себе платежі, строк позовної давності за які минув. У зв`язку з тим, що позовна давність по поверненню кредиту сплила повністю, Відповідач не мав права вимагати сплати боргу, та повинен був сплатити іпотекодавцям 90% вартості Квартири, однак цього не зробив, що свідчить про безпідставність звернення стягнення на Квартиру. Таким чином, позивач змушений звернутися до суду з позовом до відповідача, у якому просив Визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської Інесси Володимирівни від 27.01.2022 про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за АТ «СЕНС БАНК». Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2025 року визначено головуючого суддю Ключника А.С. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.01.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання. Витребувано у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської Інесси Володимирівни ( 01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького,49, оф.1) засвідчену копію реєстраційної справи від 27.01.2022 (заява № 296719822) про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за АТ «СЕНС БАНК». Витребувано у АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СЕНС БАНК», (адреса: 03150, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок, 100) копії оригіналів чеків про поштову відправку іпотечних вимог від 16.08.2021 р. та від 05.11.2021 р., копії яких 27.01.2022 (заява № 296719822) надавались приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Тверській Інессі Володимирівні для реєстрації права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за АТ «СЕНС БАНК». (а.с. 41). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.01.2025 року у задоволенні заяви представника позивача Карлаша І.А., який діє в інтересах [PERSON] про забезпечення позову у справі за позовною заявою [PERSON] до Акціонерного товариства "Сенс Банк", третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тверська Інесса Володимирівна про скасування рішення про державну реєстрацію речового права - відмовлено (а.с. 42-43). На виконання вимог ухвали суду від 30.01.2025 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. надіслано до суду копії реєстраційної справи від 20.01.2022 (заява № 296719822) про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за АТ «СЕНС БАНК». Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.07.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд (а.с. 210). У судовому засіданні представник позивача та позивач позов підтримали у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. У судове засідання представник відповідача двічі не з`явився, про причини поважності неприбуття суд не повідомив. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та самого позивача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справи з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд відзначає, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. При цьому суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким, на свій розсуд, а цілком конкретним способом захисту свого порушеного права, який, як правило, визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини чи договором (п. 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). Як вбачається із матеріалів справи, 21.06.2007 року між [PERSON] (чоловік Позивачки, надалі - боржник), та АКБ «Укрсоцбанк» (наразі АТ «Сенс банк»), було укладено договір про надання відновлюваної кредитної лінії № 014-242 КП, надалі - Кредитний договір), відповідно до якого Відповідачем надано Позивачу кредит в іноземній валюті на розвиток бізнесу в сумі 80 000 доларів США, під 13,35 відсотків річних за користування кредитними коштами, із кінцевим строком повернення до 20.06.2017 р. В забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором між Позивачем, [PERSON] , [PERSON] (майнові поручителі) та Відповідачем укладено Договір іпотеки № 014-242 ЗП, посвідчений ПН КМНО Сень-Силкою І.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1779, (надалі - Договір іпотеки), згідно з яким майновими поручителями було передано в іпотеку на забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором квартиру за адресою: [ADDRESS] (надалі - Квартира). 27.01.2022 р. Відповідач звернувся до ПН КМНО Тверської І.В. із заявою № 296719822 (надалі - Заява) про державну реєстрацію права власності на Квартиру за Відповідачем в рамках позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки - Квартиру. Того ж дня Третьою особою було ухвалено рішення про державну реєстрацію речових прав (права власності) (надалі - Рішення) на Квартиру за Відповідачем. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц та від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду, тобто має бути дотриманий принцип процесуальної економії (п. 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18). Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (п. 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, постанова Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19). Суд вважає, що визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської Інесси Володимирівни від 27.01.2022 про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за АТ «СЕНС БАНК» - не є ефективним способом захисту, оскільки не призведе до поновлення прав позивача, оскільки позивачем, який вважає себе законним власником цього майна, не заявлено вимог про його витребування. За таких обставин, для позивача, який вважає себе законним власником спірного майна, наявність чи відсутність рішення про державну реєстрацію права власності спірного майна за відповідачем, на переконання суду, - не має правового значення. Так, у пунктах 74, 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 зазначено, що за загальним правилом якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів ст.ст. 387 і 388 ЦК України є неефективними. Крім того, у пунктах 64-65 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 зазначено, що Велика Палата Верховного Суду знову нагадує, що за загальним правилом якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19 зазначено, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. При цьому відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для відновлення його права (п. 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц). Задоволення позову про витребування майна є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав (постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 та від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц п.98). Суд наголошує, що права особи, яка вважає себе власником майна, яким він не володіє, не підлягають захисту шляхом задоволенні позову про скасування рішення приватного нотаріуса щодо реєстрації за відповідачем права власності на це майно, та належним способом захисту у даних правовідносинах є пред`явлення вимог про витребування майна від останнього власника, за яким зареєстровано право власності на це майно. Позивачем не було заявлено вимог про витребування майна, а одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності, який передбачений п. 5 ч. 3 ст. 2 та ст. 13 ЦПК України, та за яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що позивачем за викладених ним обставин було обрано невірний спосіб захисту своїх прав, а відтак суд вважає, що відсутні підстави для визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса про реєстрацію права власності за відповідачем речового права, в зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed