Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

19.06.2025 позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] 107\~474 грн. 34 коп. затрачені медичним закладом на стаціонарне лікування потерпілої від злочину [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області № 161/4096/25 від 01.04.2025 закрито кримінальне провадження № 12024030580004253 від 13.12.2024 щодо [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, на підставі ст.46 КК України. В результаті вчинення кримінального правопорушення, було заподіяно шкоду здоров`ю потерпілої [PERSON] яка проходила стаціонарне лікування в КП «Волинська обласна клінічна лікарня» Волинської обласної ради, на її лікування було витрачено 107\~474 грн. 34 коп. У добровільному порядку відповідачем шкода не відшкодована, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою від 23.06.2025 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку загального позовного провадження, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено 10 денний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. Дана ухвала надсилалась сторонам по справі. 28.07.2025 надійшов відзив у якому відповідач заперечує проти позову з таких основних причин. Відповідач мав поліс обов`язкового та добровільного страхування цивільно-правової відповідальності, а отже, саме страхова компанія (ПрАТ СК «УНІКА»), тому не відповідач, повинен нести відповідальність за відшкодування витрат на лікування потерпілого; Позивач не звернувся з вимогами до страховика. Також позивач не підтвердив належними доказами вартість лікування [PERSON] . Враховуючи усе вищевикладене Відповідач просить відмовити у задоволенні позову . Від позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутності їх представника, позов просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в позові з підстав та мотивів викладених у відзиві. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області № 161/4096/25 від 01.04.2025 закрито кримінальне провадження № 12024030580004253 від 13.12.2024 щодо [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, на підставі ст.46 КК України. В результаті вчинення ДТП було заподіяно шкоду здоров`ю потерпілій [PERSON] , яка проходила стаціонарне лікування в КП «Волинська обласна клінічна лікарня» Волинської обласної ради. Поряд з цим, вказаною ухвалою, встановлено, що в результаті неправомірних дій [PERSON] , завдано тілесних ушкоджень [PERSON] середнього ступеня тяжкості по критерію спричинення тривалого розладу здоров`я більш як на 21 день та не перебувають у прямому причинному зв`язку з причиною смерті. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. З цих підстав, суд вважає доведеною вину відповідача у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, прямим результатом якого стало заподіяння позивачу матеріальної шкоди у розмірі 107\~474 грн. 34 коп. Як вбачається із довідки КП «Волинська обласна клінічна лікарня «№ 01/01-09/1833 від 16.06.2025, [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 14.12.2024 по 21.01.2025 в ортопедично - травматологічному відділенні вказаного закладу (39 л/днів), та у відділенні Анастезіології 1 (л/день). Вартість одного ліжко дня в травматологічному відділенні 2696.78 грн., вартість 1 л/д 2299.92 грн. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат" №11 від 07.07.1995 року (з подальшими змінами та доповненнями) передбачено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року. Зокрема, передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від кримінального правопорушення на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Згідно вищезазначеного Порядку, в разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілої, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення проводиться в порядку цивільного судочинства за позовом, зокрема, закладу охорони здоров`я. Згідно\~ст.1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Тобто, виходячи з положень даної статті особа, яка вчинила злочин, крім загального обов`язку відшкодувати шкоду потерпілому від цього злочину, зобов`язана відшкодувати закладу охорони здоров`я витрати на лікування потерпілого. При цьому дана стаття має застосовуватися не тільки коли особа вчиняє злочин проти життя та здоров`я особи, але і у випадку вчинення особою будь-якого іншого злочину, що кваліфікується за іншими статтями\~Кримінального кодексу України, якщо вчинення такого злочину потягло за собою необхідність лікування потерпілих у закладах охорони здоров`я. Суд не приймає доводи представника відповідача, що відшкодування витрат закладу охорони здоров`я має здійснювати страхова компанія (ПрАТ СК «УНІКА») з огляду на наступне. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ст. 3 Закону № 1961-IV визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 цього Закону). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам (потерпілим) унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від наслідків ДТП вказаним законом не передбачений, а тому такі витрати не можуть бути відшкодовані за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страховою компанією. Аналогічний висновок міститься також у Постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 у справі № 6-1343цс15. За огляду на викладене, підстави для застосування до даних правовідносин положень Закону № 1961-IV відсутні. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що потерпіла [PERSON] в результаті вчиненого відносно неї кримінального правопорушення перебувала на лікуванні в внаслідок чого закладом охорони здоров`я були понесені витрати за 40 ліжко-днів. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я витрачені на лікування потерпілого за час перебування на стаціонарному лікуванні. За замістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема у разі задоволення позову - на відповідача, тому з відповідача слід стягнути 1211,20 грн. судового збору в дохід держави.

Outcome: approved