Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

17 грудня 2024 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшов позов ТВО "ФК КЕШ ТУ ГОУ" до [PERSON] про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 40312 від 26.07.2021 в сумі 24500,00 грн. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 17.12.2024 справу передано на розгляд головуючому судді Макарчуку С.М. Відповідно до повідомлення виконавчого комітету Білицької селищної ради Полтавського району Полтавської області від 27.12.2024, яке отримане судом 31.12.2024, [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] . У судове засідання 03 листопада 2025 року сторони не з`явилися. Позивачем заявлене клопотання про розгляд справи за його відсутності, підтримання позову. Відповідачкою подане клопотання про розгляд справи її її відсутності, позов визнає частково у частині тіла кредиту. Суд, дослідивши доводи заяв сторін, перевіривши надані суду докази, робить такі висновки. Судом встановлено, що 26 липня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Авіра Груп" та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 40312, відповідно до умов якого ТОВ "ФК "Авіра Груп" надало [PERSON] фінансовий кредит у розмірі 4000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договром. Відповідно до умов договору кредит наданий строко на 30 днів, тобто до 24.08.2021. За користування кредитом визначено відсоткова ставка 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% на добу, тип процентної ставки фіксований. Договором визначено, що нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом; у випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки. Відповідно до додатку №1 до договору встановлено графік розрахунків та загальну вартість кредиту станом на 24.08.2021, яка визначена як 7600 грн, з яких 4000 грн тіла кредиту, 3000 грн відсотків та 600 грн комісії за надання кредиту. На підтвердження виконання Товариством п. 2.4 Кредитного договору, позивач надав інформаційну довідку ТОВ «Платежі онлайн» ТОВ «Платежі онлайн» від 20.05.2024 року, відповідно до якого 26.07.2021 року на картковий рахунок Відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 4000,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , що являється доказом видачі кредитних коштів і не заперечується відповідачем. З наданої позивачем виписки з особового рахунка за кредитним договором № 40312 вбачається, що станом на день відступлення права вимоги прострочена заборгованість за тілом кредиту становить 4000,00 грн, прострочена заборгованість за комісією становить 0,00 грн, прострочена заборговіність за процентами становить 20500,00 грн. Зазначена сума обрахована з урахуванням положень договору про нарахування відстотків поза межами строку кредитування у із урахуванням права нараховувати відсотки протягом 180 днів з моменту виникнення прострочки. 17.02.2022 між ТОВ "ФК "Авіра Груп" та ТОВ "ФК "КУШ ТУ ГОУ" укладений договір факторингу № 02-17/02/2022, за яким ТОВ «ФК «АВІРА ГРУП» відступило ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 17.02.2022 року до договору факторингу №02-17/02/2022, ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушення зобов`язання є його невиконанням або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстро- ченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч. 1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, позивач є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем. Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 (провадження № 14-318цс18), на які послалася заявник в касаційній скарзі, викладено правові висновки про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. В постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) Велика Палата Верховного Суду наголосила, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно "користуватися кредитом", натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за "користування кредитом") за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Велика Палата Верховного Суду зауважила, що зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважала, що підстав для відступу від таких висновків немає. Вказане вище унеможливлює тлумачення нарахованих позивачем процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування, у цому випадку після 24.08.2021, як міри відповідальності за прострочення грошового зобов`язання та, як наслідок - унеможливлює стягнення суми процентів, нарахованих у такий спосіб. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки [PERSON] не виконала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, при цьому позивач на підставі договору факторингу набув право грошової вимоги до боржника, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за договором в розмірі, який пітверджений доказами, а саме, 7000,00 грн, з яких 4000,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 3000,00 грн заборгованості за нарахованими відсотками у межах строку кредитування. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, судові витрати підлягають стгянненю з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial