Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~03.09.25 до Шевченківського районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову позивач посилається на те, на підставі укладеного договору № б/н від 20.07.2023 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок до 200\~000 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з «Умовами та правила надання банківських послуг» та «Тарифами банку», складає між ним та Банком Договір. Підписанням заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідач погодив наступні умови: тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювальна кредитна лінія до 200\~000 грн. (п.9.2 Договору) ; тип кредитної картки: картка «Універсальна»; строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (п.9.2 Договору); процентна ставка: відсотків річних: 42,0% (п.9.3 Договору); кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (п.9.4 Договору); розмір мінімального обов`язкового платежу:- 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн., щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн., щомісячно у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (п.9.4 Договору); проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00% (п.9.5 та п.2.1.1.2.12 Договору). Відповідач зобов`язався погашати кредит, сплачувати відсотки за користуванням ним у терміни та на умовах, що передбачені договором. Позивач свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу доступ до коштів на його картковому рахунку. Відповідач не виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 17.02.2025 року утворилась заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.07.2023 року 89 339, 80 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 71\~627, 41 грн.; заборгованості за простроченими відсотками 17\~712, 39 грн. Посилаюсь на зазначене, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.07.2023 року та понесені позивачем судові витрати. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2025 суддя Стадченко О.В. визначена для розгляду цієї справи. Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 09.09.2025 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву з проханням позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового розгляду справи була сповіщена в порядку, передбаченому\~ЦПК України, про причини неявки відповідач суд не повідомляла, не надавала заяви про розгляд справи за її відсутності, не скористалась правом надання відзиву на позов. У відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку з чим суд за згодою представника позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України. У сформованому правовому висновку Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 зазначив, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих позивачем письмових доказів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20.07.2023 року між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок до 200 000,00 грн (а.с. 39). На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано анкету-заяву від 20.07.2023 року про приєднання відповідача до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк», заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, які підписані сторонами; розрахунок заборгованості за кредитним договором, витяг з умов та правил надання банківських послуг та Паспорт споживчого кредиту (а.с. 28-46). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідачем порушуються взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту, внаслідок чого станом на 17 лютого 2025 року відповідно до розрахунку, наданого позивачем, виникла заборгованість у розмірі 89\~339,80 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 71\~627, 41 грн.; заборгованості за простроченими відсотками 17\~712, 39 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит, будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору відсотки за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підтвердження заборгованості за відсотками, банком було надано виписку по рахунку відповідача та довідку про видачу кредитної картки, які свідчать про користування [PERSON] кредитними коштами. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 20.07.2023 року станом на 17.02.2025 року (а.с. 23-25) та виписки за договором № б/н за період 01.08.2023 року по 17.02.2025 року (А.С. 26-27), [PERSON] користувалася отриманою кредитною карткою та частково погашала утворену заборгованість, що у свою чергу свідчить про отримання останньою кредитної картки з кредитним лімітом. З огляду на вищенаведене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2422,40 грн. судового збору, який був сплачений останнім при зверненні до суду з даним позовом. На підставі викладеного,

Outcome: approved