Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

У вересні 2025 року [PERSON] , від імені якої діє адвокат Біліченко Олег Олександрович, звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит», третя особа приватний виконавець виконавчого округу м.\~Києва Дорошкевич Віра Леонідівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що 30.07.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем було вчинено виконавчий напис № 15612, у зв`язку із заборгованістю, що виникла за кредитним договором № 2602086, укладеним 14.08.2019 між позивачем та відповідачем. 22.07.2021 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л., на підставі вищевказаного виконавчого напису, відкрито виконавче провадження №\~62730010. З урахуванням викладеного, позивач вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням вимог ст.\~ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», адже вчиняючи виконавчий напис, нотаріус керувався нечинним законодавством, не перевіривши безспірність вимог. На підставі викладеного, просила суд визнати спірний виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача всі понесені нею витрати. Не погоджуючись з позовними вимогами, представник відповідача надав суду відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що виконавчий напис нотаріуса був вчинений законно, з дотриманням вимог чинного законодавства, на підставі наданих документів, що підтверджують безспірність суми заборгованості. Відповідачем позивачеві було направлено претензію з вимогою про погашення заборгованості, позивач її отримала, однак жодних дій не здійснила. Будь-яких заперечень з її боку надано не було. Позивач жодними доказами не спростувала суму заборгованості на дату вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису. Крім того, відповідач заперечує щодо правничої допомоги, вважаючи її недоведеною, завищеною та неспівмірною із заявленими вимогами. Від представника позивача надійшли додаткові письмові пояснення, що спростовують та уточнюють деякі заперечення відповідача, викладені у відзиві, в частині нотаріального посвідчення кредитного договору та суми правничої допомоги, заявленої до стягнення. Ухвалою суду від 23.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Від представника позивача в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити. Представник відповідача у своєму відзиві зазначив про розгляд справи без участі їх представника. Третя особа належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду справи, однак до судового засідання повторно не з`явилась, причину своєї неявки суду не повідомила, пояснень суду не подала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.07.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис № 15612 про звернення стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості в загальному розмірі 15\~480,00\~грн. На підставі вищевказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л., на підставі вищевказаного виконавчого напису, відкрито виконавче провадження № 62730010. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень ст.\~ст.\~87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц та від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17. Матеріали справи не містять доказів про належне повідомлення стягувачем боржника про порушення кредитних зобов`язань, з матеріалів справи неможливо встановити, що стягувач взагалі надсилав боржнику вимогу про усунення порушень умов кредитного договору. Відповідач, звертаючись до приватного нотаріуса за виконавчим написом, не надало підтвердження про отримання позивачем претензії про сплату боргу, хоча і зазначає про те, що така претензія була, а тому позивач була позбавлена можливості дізнатись про наявність такої вимоги, надати на неї свої заперечення та перевірити підстави виникнення цієї вимоги. Відповідачем в якості додатків до відзиву не надано жодних доказів в обґрунтування своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог. Відповідно до п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів в редакції змін, внесених Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. стосувався лише нотаріально посвідчених договорів, оскільки п. 2 Переліку з 22.02.2017 визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, якою визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в частині, зокрема, п. 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, якими доповнено перелік новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, станом на 30.07.2020 у приватного нотаріуса були відсутні правові підстави для вчинення виконавчого напису щодо стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості. Враховуючи вищевикладене, та приймаючи до уваги ту обставину, що відповідачем не надано переконливих доказів на підтвердження своєї позиції, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису №\~15612, вчиненого 30.07.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованості в загальному розмірі 15\~480,00 грн. Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст.\~137 ЦПК України). У разі недотримання вищезазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.\~5 ст. 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду у справі №\~910/4881/18 від 18.12.2018, у справі № 920/653/19 від 03.04.2020. Участь адвоката, який представляє інтереси позивача у справі та факт надання правової допомоги підтверджено наступними документами: копією договору про надання правової допомоги від 27.07.2025; копією ордера; копією акта приймання виконаних робіт/послуг № 1 від 26.10.2025 на суму 4\~000,00 грн; копією квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 26.10.2025 на суму 4\~000,00 грн. Суд, аналізуючи наявні матеріали справи, враховуючи позицію, викладену представником відповідача у відзиві, вважає, що сума в розмірі 4\~000,00 грн є обґрунтованою, об`єктивною і такою, що відповідає критерію розумності у даній конкретній справі, у зв`язку з чим підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки вимоги позивача задоволені, з відповідача на її користь підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 968,96 грн.

Outcome: approved