Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

23 липня 2024 року [PERSON] звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 27 вересня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який в подальшому рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 05.05.2022 року (справа № 686/8764/22) був розірваний. Під час перебування сторін в шлюбі на відповідачем [PERSON] було набуто право власності на домоволодіння, реєстраційний номер майна: 4424748, яке знаходиться у [ADDRESS] на підставі договору дарування від 10 червня 2008 року. У вказаному будинку позивач та відповідач проживали та були зареєстровані разом із своїми дітьми з 26.08.1998 року. Позивачка [PERSON] вже зверталась до суду з вимогами про визнання об`єкта - домоволодіння за адресою [ADDRESS] , спільною сумісною власністю сторін відповідно до ст. 62 СК України, відповідно до якої якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Проте в подальшому сторони вирішили спір мирним шляхом стосовно іншого майна, яке було предметом спору, тому позивач залишила свої вимоги щодо домоволодіння за адресою [ADDRESS] , без розгляду, з урахуванням обіцянки відповідача в подальшому компенсувати їй вартість поліпшень, які були здійсненні подружжям під час перебування в шлюбі. Оскільки відповідач не дотримався своєї обіцянки, позивач змушена звернутись до суду з метою отримання від відповідача компенсацію 1/2 частини поліпшень здійснених ними спільно в домоволодінні по [ADDRESS] . Так, 10.06.2008 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар домогосподарство - житловий будинок [ADDRESS] . Згідно договору дарування домогосподарство складалось з наступного майна: житловий цегляний будинок А-1, розміром житлової площі 66,5 кв.м., загальною площею 109,5 кв.м.; цегляний хлів «Б»; цегляний хлів з літньою кухнею «В»; цегляний гараж «Г»; цегляна вбиральня «Д». Вартість зазначеного майна відповідно до інвентаризаційної оцінки зазначеного у договорі дарування станом на 10.06.2008 року складала 104 377 грн., що на той час було еквівалентно 21 525,46 доларів США відповідно до курсу Національного банку України (НБУ) на дату оцінки. Під час шлюбу за рахунок спільних трудових та грошових затрат сторін було здійснено необхідні будівельні та ремонтні роботи з перепланування та реконструкції приміщень домоволодіння, за адресою: [ADDRESS] , внаслідок чого вартість цього нерухомого майна та його площа істотно збільшились, що підтверджується Актом обстеження об`єкта нерухомого майна № 124 від 27.08.2021 року, Звітом № 9991 від 03 вересня 2021 року проведеним ТОВ «Хмельницьке Бюро Нерухомості» про оцінку майна - житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 109,5 кв.м, житловою площею 66,5 кв.м. за адресою: [ADDRESS] ; Звітом № 9992 від 03 вересня 2021 року проведеним ТОВ «Хмельницьке Бюро Нерухомості» про оцінку майна; Звітом № 9993 від 03 вересня 2021 року проведеним ТОВ «Хмельницьке Бюро Нерухомості» про оцінку майна. Отже, станом на дату складання звітів - 03.09.2021 року вартість зазначеного будинку - домогосподарства року за адресою: за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 109,5 кв.м з врахуванням поліпшень, склала 844 716 грн., що еквівалентно 31 256 доларів США за курсом НБУ (*27,025 грн.) Після поліпшень спірного домоволодіння є суттєво збільшена площа приміщень внаслідок реконструкцій та побудов за час проживання позивачки і відповідача у зазначеному будинку під час шлюбу, а саме збільшено площу приміщень на 170,4 кв.м, оціночна вартість яких складає 564 932 грн., що еквівалентно 20 904 доларів США згідно курсу НБУ на момент оцінки. Отже, на даний момент зазначене домоволодіння має загальну площу 109,5+67,7+102,7=279,9 кв.м. та оціночну вартість 844 716+232 869+332 063=1 409 648 грн., що еквівалентно 52 160 доларам США за курсом НБУ (*27,025 грн.) на день оцінки. А станом на 10.06.2008 року вартість зазначеного домогосподарства загальною площею 109,5 кв.м на момент набуття право власності відповідачем станом на 10.06.2008. до поліпшення, складала 104 377 гривень, що було еквівалентно 21 525 доларів США (при курсі долара 4,84 грн. за 1 $) Таким чином, сторонами як подружжям було збільшено вартість домогосподарства на 30 635 = 52 160 - 21525 доларів США, з яких частка позивачки складає 15 317,5 доларів США, які вона просить стягнути з відповідача [PERSON] , що по курсу НБУ (41,422 грн. за 1 долар США) станом на 20.07.2024 року складає 634 481 грн. Разом з тим, відповідач [PERSON] не визнавав позовні вимоги про поділ 40/100 домоволодіння [ADDRESS] та похідних вимог про виділення у власність [PERSON] 20/100 частини зазначеного домоволодіння. Проте заперечуючи проти визнання спірного домоволодіння спільною сумісною власністю подружжя, він не заперечував факту вкладення спільних коштів подружжя в реконструкцію та добудову приміщень в спірному домоволодінні. У зв`язку з наведеним, позивачка просить суд стягнути з [PERSON] на її користь 634 481 грн. вартість 1/2 частини поліпшень - будівельних матеріалів використаних на реконструкцію та поліпшення домоволодіння по [ADDRESS] ; стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею по справі судові витрати - судовий збір, оплату послуг оцінювачів, та професійну правничу допомогу. Ухвалою судді Продана Б.Г. 29 липня 2024 року у справі було відкрито провадження та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді Продана Б.Г. від 14 серпня 2024 року було забезпечено позов шляхом накладення арешту на домоволодіння по [ADDRESS] . Ухвалою суду від 14 жовтня 2024 року було задоволено заяву про відвід головуючому судді Продану Б.Г. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 жовтня 2024 року дану справу було передано на розгляд судді Палінчаку О.М. Ухвалою суді [PERSON] від 21 жовтня 2024 року було прийнято справу до провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 22 листопада 2024 року по справі було призначено оціночно-будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту Власюку В.В., провадження у справі зупинено. 16 червня 2025 року до суду найшов висновок експерта № 1221/025. Ухвалою суду від 25 червня 2025 року провадження у справі було поновлено. 04 липня 2025 року представник позивачки [PERSON] [PERSON] подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, у якій просив суд з урахуванням суми, зазначеної у висновку експерта № 1221/025, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 604 316 грн. - вартість 1/2 частини будматеріалів, використаних при реконструкції (будівництві) об`єктів (будівель та споруд) у складі домоволодіння по [ADDRESS] , що містять ознаки самочинного будівництва; стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним по справі судові витрати 6 043 грн. 00 коп. судового збору; 4\~403 грн. 00 коп. плати за Акт обстеження об`єкта нерухомого майна від 27.08.2021 року № 124; 3\~600 грн. 00 коп. плати за Звіти № 9991, № 9992, № 9993 про експертну грошову оцінку; 3\~400 грн. 00 коп. плати за Висновки про вартість майна від 07 липня 2021 року та від 12 серпня 2021 року; 50 000 грн. 00 коп. за професійну правничу допомогу за договором про надання професійної правничої допомоги від 20.07.2024 року; 22 000 грн. 00 коп. оплату послуг експерта. Ухвалою суду від 04 липня 2025 року підготовче засідання у справі було закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, її представник [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його та позивачки відсутності, уточненні вимоги позову підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представниця [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її та відповідача відсутності, проти задоволення позову заперечила. Дослідивши надані докази, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Положеннями ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 12 Цивільного процесуального Кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною другою статті 3 Сімейного Кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно зі статтею 68 СК України зазначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частину третю статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Частиною першою статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання. Судом встановлено, що 27 вересня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області було складено відповідний актовий запис № 1399 (копія повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] ). В подальшому рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05.05.2022 року (справа № 686/8764/22) був розірваний (рішення суду набрало законної сили 07.06.2022 року). У даному шлюбі у сторін народилось два сина: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Під час перебування сторін в шлюбі на відповідачем [PERSON] було набуто право власності на домоволодіння, реєстраційний номер майна: 4424748, яке знаходиться у [ADDRESS] на підставі договору дарування від 10 червня 2008 року. У вказаному будинку позивачка, відповідач проживали та були зареєстровані разом із своїми дітьми з 26.08.1998 року (що підтверджується копією довідки № Т-03-38839 від 09.08.2021 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб). Звертаючись до суду з даним позовом [PERSON] просить стягнути з відповідача [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя вартість 1/2 частки будівельних матеріалів, які були ними з відповідачем спільно використанні для перебудови і реконструкції домоволодіння за адресою: [ADDRESS] у період їх шлюбу та спільного проживання. Так, судом встановлено, що 10.06.2008 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар домогосподарство - житловий будинок [ADDRESS] . Згідно договору дарування домогосподарство складалось з наступного майна: житловий цегляний будинок А-1, розміром житлової площі 66,5 кв.м., загальною площею 109,5 кв.м., цегляний хлів «Б», цегляний хлів з літньою кухнею «В», цегляний гараж «Г», цегляна вбиральня «Д» (копія технічного паспорту і копія договору дарування 10.06.2008 року). Вартість зазначеного майна відповідно до інвентаризаційної оцінки зазначеної у договорі дарування станом на 10.06.2008 року складала 104 377 грн. Під час шлюбу за рахунок спільних трудових та грошових затрат позивачки та відповідача було здійснено необхідні будівельні та ремонтні роботи з перепланування та реконструкції приміщень, внаслідок чого вартість цього нерухомого майна та його площа істотно збільшились. Проте, будь-яких містобудівних умов та обмежень, (завдань на проектування, архітектурно-будівельних проектів, технічних умов щодо інженерного забезпечення, дозволів на будівництво, сертифікатів відповідності побудованих (реконструйованих) об`єктів вимогам ДБН, актів прийняття в експлуатацію чи інших довільних документів на реконструкцію господарських споруд не було оформлено. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Постановою від 15 квітня 2020 року у справі № 307/3957/14-ц Верховний Суд залишив в силі судові рішення судів першої та апеляційної інстанції, які відмовили у задоволенні позовних вимог про поділ майна подружжя, зазначивши таке: «Вирішуючи спір, встановивши, що спірний будинок, який є власністю ОСОБА 4, був реконструйований колишнім подружжям з проведенням добудови за відсутності довільних документів та проекту, отже є самочинним будівництвом, дійшли загалом правильного висновку про неможливість визнання за ОСОБА та ОСОБА 4 право спільної сумісної власності на будинок та добудову по АДРЕСА_, а також неможливість виділу частки з цього будинку в натурі, оскільки самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності й не може бути предметом поділу між подружжям. Суди зазначили, що участь особи у проведенні ремонтних робіт, поліпшенні житлового будинку та інших приміщень надає право вимагати не визнання права власності, а відшкодування витрат на будівництво». Розглядаючи справу № 352/90/16-ц постановою від 11 листопада 2020 року Верховний Суд підтвердив можливість поділу будівельних матеріалів, використаних під час самочинного будівництва, вказавши на те, що такий спосіб поділу майна подружжя, є цілком законним. Отже, у даній справі необхідно встановити вартість будівельних матеріалів, що були використані сторонами під час ремонту, реконструкції та поліпшення домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Нормами статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивачем на підтвердження вартості вищевказаних будівельних матеріалів було надано суду Акт обстеження об`єкта нерухомого майна № 124 від 27.08.2021 року, Звіт оцінку майна ТОВ «Хмельницьке Бюро Нерухомості» № 9991 від 03 вересня 2021 року, Звіт оцінку майна ТОВ «Хмельницьке Бюро Нерухомості» № 9992 від 03 вересня 2021 року, Звіт оцінку майна ТОВ «Хмельницьке Бюро Нерухомості» № 9993 від 03 вересня 2021 року. Разом з тим, за клопотанням представника позивачки у справі 22.11.2024 року було призначено судову оціночно-будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту Власюку В.В. Експерта попереджено про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України та приведено до присяги. Згідно висновку експерта № 1221/025 від 16.09.2025 року, вартість будматеріалів, використаних для реконструкції (будівництві) об`єктів (будівель і споруд) у складі домоволодіння по [ADDRESS] , що містять ознаки самочинного будівництва, станом на 16.06.2025 року (дату проведення розрахунків) складає 1\~208\~632 грн. 00 коп. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частину третю статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 Постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Отже, об`єктивно встановлено, що будматеріали, використані для реконструкції (будівництві) об`єктів (будівель і споруд) у складі домоволодіння по [ADDRESS] , що містять ознаки самочинного будівництва, станом належать сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя. Вартість вищевказаних будматеріалів станом на час розгляду справи (на 16.06.2025 року) становить 1\~208\~632 грн. 00 коп. Тому, з урахуванням презумпції рівності часток подружжя у їх спільному майні, а також і того, що саме домоволодіння за адресою: [ADDRESS] залишається у власності відповідача [PERSON] , суд вважає обгрунтованою та законною вимогу позивачки про стягнення з відповідача на її користь в порядку поділу спільного майна подружжя 1/2 частини вартості означених будівельних матеріалів 604\~316 грн. 00 коп. Отже, суд, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони покликалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, висновує про повне задоволення позовних вимог [PERSON] (з урахуванням уточнення позовних вимог 04.07.2025 року). Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами\~ст. 141 ЦПК України. Так, частиною 1\~ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~інші судові\~витрати,\~пов`язані\~з розглядом\~справи,\~покладаються:\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача;\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача;\~у разі\~часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з повним задоволенням позовних вимог [PERSON] , суд висновує про стягнення з відповідача на її користь 6\~043 грн. 00 коп. судового збору. Позивачкою заявлено до розподілу її витрати на виготовлення Акту обстеження об`єкта нерухомого майна № 124 від 27.08.2021 року, Звіту оцінку майна ТОВ «Хмельницьке Бюро Нерухомості» № 9991 від 03 вересня 2021 року, Звіту оцінку майна ТОВ «Хмельницьке Бюро Нерухомості» № 9992 від 03 вересня 2021 року, Звіту оцінку майна ТОВ «Хмельницьке Бюро Нерухомості» № 9993 від 03 вересня 2021 року. Проте, оскільки судом вони не були використанні в основі рішення, а натомість для визначення вартості спірного майна було взято до уваги висновок експерта № 1221/025 від 16.06.2025 року, оплачений позивачкою в розмірі 22\~000 грн. 00 коп. (копія платіжної інструкції № 2.87546845.1 від 28.01.2025 року), тому з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути саме 22\~000 грн. 00 коп. вартості експертизи. Щодо витрат на професійну правничу допомогу. Положеннями частини першої статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. До схожого висновку Верховний Суд дійшов у своїй постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) та постанові від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20). Суд бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Також, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Таким чином, зменшення судових витрат судом можливо лише за клопотанням іншої сторони. Зазначене відповідає правовій позиції викладеній в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, у якій Верховний Суд зазначив, що право суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, що підлягає розподілу між сторонами, можливе лише за клопотанням іншої сторони. Судом встановлено, що представником позивачки [PERSON] [PERSON] надані суду докази, які підтверджують розмір витрат на правову допомогу, надану адвокатом Терличем В.Г. у сумі 50 000 грн. 00 коп.: ордер адвоката серії ВХ № 1074076, копію договору про надання професійної правничої допомоги від 20.07.2024 року, оригінал квитанції серії ББА № 155446 від 20.07.2024 року про оплату послуг адвоката в сумі 50\~000 грн. 00 коп. Відповідач [PERSON] та його представниця [PERSON] заперечили проти позову в цілому, в тому числі і проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу позивачки. Отже, на підставі положень п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з урахуванням повного задоволення позовних вимог [PERSON] , принципів розумності та співмірності, суд приходить до висновку стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] 25 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Терличем В.Г. На підставі викладеного та

Outcome: approved