Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом в якому зазначив, що [INFO] померла його бабуся [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина за законом на земельну ділянка площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель та земельна ділянка площею 0,3269 га для ведення особистого підсобного господарства в с. Годи-Добровідка, Коломийського району Івано-Франківської області. Зазначає, що єдиним спадкоємцем на майно покійної був батько позивача [PERSON] , який проживав спільно зі спадкодавицею на день смерті. Вказує, що через похилий вік бабуся позивача потребувала постійного догляду та сторонньої допомоги та у зв`язку із чим батько вирішив забрати її проживати в [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] батько позивача [PERSON] похоронив її, вступив в управління спадковим майном, взяв його під охорону, здійснював страхові та податкові платежі. Інших спадкоємців на майно померлої немає, за адресою [ADDRESS] , [PERSON] була зареєстрована одна. Тому вважає, що [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері. [INFO] батько позивача [PERSON] помер. З метою оформлення спадщини після смерті батька позивач звернувся із відповідною заявою до нотаріуса. Однак нотаріус видала йому лише свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] . Щодо земельних ділянок нотаріус роз`яснив відмову тим, що його батько за життя не звернувся у встановленому законом порядку про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно, а саме земельні ділянки. Представник вказує, що спадкоємцями на майно покійної [PERSON] є відповідачі, діти покійної, які із заявами про прийняття спадщини не зверталися і відповідно є такими, що не прийняли спадщину. Тому представник просить визнати за позивачем право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель та на земельну ділянку площею 0,3269 га для ведення особистого підсобного господарства, згідно Державного акту на право власності на землю серії ІІ-ІФ № 009623. В судове засідання позивач не з`явився. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідачі в судове засіданні також повторно не з`явилися, подали письмові заяви про розгляд справи в їхній відсутності, щодо задоволення позову та визнання за позивачем права власності на вказане у позовній заяві нерухоме майно не заперечили. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд дійшов наступних висновків. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Судом встановлено, що [INFO] померла бабуся позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , видане повторно 02 серпня 2017 року (а.с. 22). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом на належні їй земельну ділянку площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель та земельну ділянку площею 0,3269 га для ведення особистого підсобного господарства в с. Годи-Добровідка, Коломийського району, що підтверджується копією довідки старости с. Годи-Добровідка [PERSON] від 08 липня 2020 року № 187, а також копією Державного акту на право власності на землю серії ІІ-ІФ № 009623 (а.с. 13, 25). Заповіт від імені померлої виконкомом Годи-Добровідської сільської ради не посвідчувався, згідно витягу зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 11 лютого 2025 року, спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалася (а.с. 23). Згідно із копією довідки Годи-Добровідської сільської ради від 16 лютого 2005 року № 234 [PERSON] буда зареєстрована за адресою [ADDRESS] одна, користувалася земельними ділянкою площею 0,5769 га, в тому числі під будівництвом 0,0716 га, рілля 0,5053 га (а.с. 12). Згідно довідки старости с. Годи-Добровідка від 08 липня 2020 року № 187, після смерті [PERSON] її син [PERSON] взяв під охорону майно померлої, здійснював страхові та податкові платежі, похоронив померлу маму (а.с. 25). 19 листопада 2004 року приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Досин Н.ФІ. посвідчено спадковий договір, укладений між [PERSON] (відчужувач) та [PERSON] (набувач), відповідно до якого [PERSON] зобов`язалася передати після своєї смерті у власність [PERSON] належний їй на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 24). Умов щодо переходу до набувача права власності на земельну ділянку, на якій розміщений вказаний житловий спадковий договір не містив. Після смерті матері [INFO] [PERSON] зареєстрував за собою право власності на житловий будинок що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 99). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , видане 10 червня 2020 року (а.с. 21). З метою оформлення права на спадщину після смерті батька заявник звернувся із відповідною заявою до нотаріуса. Згідно із копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 травня 2024 року [PERSON] успадкував після смерті батька [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] (а.с. 27). Листом від 11 лютого 2025 року приватний нотаріус Депутат О.З. роз`яснив заявнику, що за відомостями спадкового реєстру спадкова справа після смерті [PERSON] не зведена, що свідчить про те, що його покійний батько [PERSON] . За життя не звернувся у встановленому законом порядку за прийняття спадщини та за реєстрацією права власності на спадкове майно, а саме спірні земельні ділянки, у зв`язку із чим у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказані земельні ділянки йому відмовлено (а.с. 29). Суд критично оцінює твердження позивача, що його батько [PERSON] успадкував спірні земельні ділянки після смерті матері [PERSON] . Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Належних і допустимих доказів того, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] позивачем не надано. Так, як видно з матеріалів справи, після смерті [PERSON] ніхто з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався, спадкова справа після її смерті не заводилась. Факт постійного проживання [PERSON] та [PERSON] на момент її смерті суду не надано. Згідно даних довідки старости села Гори-Добровідка від 08.07.2020 року (а.с. 25), на момент смерті [PERSON] в будинку проживала вона одна. [PERSON] вступив в управління майном матері лише після її смерті. Твердження представника позивача, що згідно Спадкового договору від 19.11.2004 року [PERSON] як набувач майна мав обов`язок здійснювати догляд та необхідну допомогу, надавати побутові послуги та матеріальне забезпечення [PERSON] (відчужувачці) також не підтверджує факту їх спільного постійного проживання до дня смерті. Клопотання про виклик в судове засідання свідків, які б підтвердили факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавицею [PERSON] під час судового розгляду не заявлялось. Згідно ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції на 03.07.2009 року - на день смерті спадкодавці та відчуження житлового будинку за спадковим договором) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею та спорудою та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Крім того, перехід права на земельну ділянку при відчуженні будинку, будівлі або споруди відбувається в силу\~статті 377 ЦК України. Згідно з частиною першою\~статті 377 ЦК України\~(в редакції на 03.07.2009 року - на день смерті спадкодавці та відчуження житлового будинку за спадковим договором) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Аналізуючи наведені законодавчі положення, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) зробила такі висновки: - правові норми, які визначали долю земельної ділянки, наданої у власність чи користування, у разі відчуження розташованих на ній будівель чи споруд неодноразово змінювалися. Так, при відчуженні об`єктів нерухомого майна під час дії\~статті 30 ЗК України\~в редакції 1992 року закон передбачав автоматичний перехід права власності на земельну ділянку до набувача з необхідністю подальшого оформлення набувачем цього права. За приписами\~статті 120 ЗК України\~в редакції від 25 жовтня 2001 року (у період з\~\~\~\~01 січня 2002 року до 20 червня 2007 року) при відчуженні об`єкта нерухомого майна, розташованого на відповідній ділянці, до набувача могло переходити право на цю земельну ділянку. Водночас автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди передбачала\~стаття 377 ЦК України; -\~\~\~\~стаття 120 ЗК України\~(в редакції\~Закону України від 27 квітня 2007 року № 997-V) знову закріпила автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі чи споруди. Редакція\~статті 120 ЗК України\~(зі змінами, внесеними\~Законом України від 05 листопада 2009 року № 1702-VI) також передбачає автоматичний перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівлі або споруди, і ці норми мають імперативний характер. Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах\~статті 120 ЗК України,\~статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частину земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Вказаних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду і в постанові\~\~\~\~ від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня\~2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) зазначила, що особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, як зазначено у\~статті 120 ЗК України. Укладаючи договір, спрямований на відчуження будинку, сторони не могли не розуміти, що користування будинком неможливе без використання земельної ділянки, достатньої для розміщення й обслуговування будинку. Як встановлено судом [PERSON] належала земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] площею 0,2500 га, право власності на яку перейшло до [PERSON] у зв`язку з набуттям права власності на житловий будинок за спадковим договором. Таким чином, позов в цій частині є підставним та підлягає до задоволення. Разом з тим, позивачем не доведено факту набуття [PERSON] права власності в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] чи в інший спосіб права власності на земельну ділянку площею 0,3269 га в с. Гори-Добровідка, Коломийського району для ведення особистого підсобного господарства, тому в цій частині позов є безпідставним та не підлягає до задоволення. На підставі наведеного ст.ст. 16, 364, 368, 370, 372, 392, 1216, 1218, 1220, 1225, 1226, 1296 ЦК України, ст.ст. 86, 89, 120 ЗК України,

Outcome: partial