Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

Дочірнє підприємство «Газпостач» Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз» звернулося в суд із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за спожитий природній газ в сумі 23\~819, 47 гривень. Позов мотивовано тим, що позивач, як постачальник, поставив [PERSON] , як споживачу та власнику приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , обсяги природного газу, а останній їх фактично прийняв, однак не оплатив, внаслідок чого за період з 01.02.2018 по 30.04.2022 утворилася заборгованість у сумі 23\~819, 47 гривень. Ухвалою судді від 11.08.2025 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Вказав, що заявлені позовні вимоги підтримує та просив задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України наявні підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не з`явився у судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву, а представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини. Як вбачається із Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 29.07.2009, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою [ADDRESS] . Відповідно до довідки ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз» від 11.07.2025 про стан розрахунків з ДП «Газпостач» ТОВ «Тернопільміськгаз» за період із 01.02.2018 по 30.04.2022, позивач здійснював забезпечення природним газом будинку за адресою: [ADDRESS] , споживач: [PERSON] , на ім`я якого відкрито особовий рахунок за № [NUMBER] , наявна заборгованість у розмірі 23819,47 грн. Дослідивши та оцінивши докази, суд доходить такого висновку. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог частини першої статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із нормативно-правовими актами. Згідно звимогами пункту 2 частини другої статті 13 вказаного Закону, споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. Відповідно до вимог п. 3 Правил постачання природного газу, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №2496 від 30 вересня 2015 року, постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих Правил, та після включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі Оператора ГТС у відповідному розрахунковому періоді в порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи. Постачальник не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника у розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем. Положеннями частини першої статті та другої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). Статтею 1 вказаного Закону передбачено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. При цьому, відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону, споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. В силу вимог пункту 5 частини другої статті 7 зазначеного Закону, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951 цс 15. Згідно з вимогами частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Судом установлено, що позивач здійснював забезпечення помешкання відповідача природним газом, у тому числі надавав послуги з забезпечення помешкання відповідача природним газом. Відповідач, який є власником приміщення, використовував природний газ, частково вносив оплату, однак не в повному розмірі, у зв`язку з чим станом на 11.07.2025 виникла заборгованість у розмірі 23819,47 гривень. При цьому, як видно із доказів, які надані позивачем, остання оплата здійснювалася в січні 2020 року, що свідчить про акцептування договору, наявність фактичних договірних відносин. Згідно частини третьої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. За таких обставин, суд доходить переконання, що має місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення із [PERSON] на користь Дочірнього підприємства «Газпостач» Товариства з обмеженою відповідальністю «Тернопільміськгаз» заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 23819,47 гривень, а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до статті 141ЦПК України із відповідача в користь позивача підлягають стягненню 3028 гривень понесених позивачем і документально підтверджених судових витрат із сплати судового збору.

Outcome: approved