Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

І. Стислий зміст позовних вимог. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення завданих збитків у порядку регресу. Позовні вимоги мотивовано тим, що 06 травня 2021 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № АМ165803, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням та користуванням автомобілем марки «Lexus», державний реєстраційний номер [NUMBER] . 15 січня 2022 року з вини відповідача, який керував автомобілем «Toyota», державний реєстраційний номер [NUMBER] , сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої зазнав пошкоджень застрахований автомобіль. Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 28 січня 2022 року у справі № 569/1195/22 [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. На підставі заяви страхувальника та наданих документів позивач здійснив страхову виплату у розмірі 19\~414 грн. 83 коп. Водночас ПрАТ «УПСК» страховик цивільно-правової відповідальності відповідача у межах свого зобов`язання сплатило позивачу 11 903,31 грн. страхового відшкодування. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди та отриманим страховим відшкодуванням становить 7\~511 грн. 52 коп., яку, відповідно до ст. 1194 ЦК України, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 24 липня 2025 року справа передана для розгляду судді Балацькій О.Р. На виконання вимог частини шостої статті 187 ЦПК України 14 серпня 2025 року до Рівненського міського суду Рівненської області надійшла відповідь № 5688/8739 з ВОМІРМП УДМС України в Рівненській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 15 серпня 2025 року зазначена позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. (а.с. 42-43) У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується довідками про доставку електронних документів. В позовній заяві представник позивача просив розгляд справи провести без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, на адресу суду повернувся конверт з відміткою пошти «За закінченням терміну зберігання». У відповідності до ст. 128 ЦПК України відповідач являється таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки поштова кореспонденція направлялася відповідачу за місцем його реєстрації. Відзиву із запереченнями на позовну заяву відповідач не надав. Інших заяв та клопотань до суду від учасників справи не надходило. Відтак суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи. За таких обставин у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в порядку визначеному ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд здійснює розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З`ясувавши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. ІІІ. Фактичні обставини справи Судом установлено, що 06 травня 2021 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № АМ165803. (а.с. 14) Предметом зазначеного договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки «Lexus», державний реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до умов договору страховик зобов`язався у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату на користь страхувальника або іншої визначеної особи. 15 січня 2022 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Toyota», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Lexus», державний реєстраційний номер [NUMBER] . Внаслідок зіткнення обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 28 січня 2022 року у справі № 569/1195/22 [PERSON] визнано винним у порушенні правил дорожнього руху, що призвело до скоєння ДТП, та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. (а.с. 20) Після настання страхового випадку страхувальник звернувся до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування та надав усі необхідні документи, передбачені договором страхування. На підставі цих документів позивачем були складені страхові акти, відповідно до яких ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснило виплату страхового відшкодування в сумі 19\~414 грн. 83 коп. (а.с. 22-27) Цивільно-правова відповідальність відповідача власника транспортного засобу «Toyota» на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія». В межах своєї відповідальності за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ «УПСК» відшкодувало ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» частину виплаченого страхового відшкодування у розмірі 11\~903 грн. 31 коп. З урахуванням зазначеного різниця між фактичними витратами страховика та відшкодуванням, отриманим від страховика відповідальності винної особи, становить 7\~511 грн. 52 коп. Відповідно до положень статей 993, 1187, 1194 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, у межах фактичних затрат. Отже, у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виникло право зворотної вимоги (регресу) до [PERSON] як особи, з вини якої сталася дорожньо-транспортна пригода, про стягнення різниці між фактичним розміром завданої шкоди та сумою, виплаченою страховиком цивільної відповідальності, у розмірі 7\~511 грн. 52 коп. ІV. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.\~15,\~16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до\~ст. 22 ЦК України \~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Статтею 993 ЦК України \~визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до\~ст. 108 Закону України «Про страхування»\~страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Згідно до ч. 1\~ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 1188 ЦК України\~шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У відповідності до\~ст. 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно частини другої\~ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі\~статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 22.1\~статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі\~статтею 993 ЦК України\~та\~статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Однак, спеціальні норми\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або Моторно-транспортне страхову бюро України не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Положеннями\~статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Отже, виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність,\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Разом із тим порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, встановлено\~статтею 1194 ЦК України . У постанові від 04 липня 2018 року Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц зроблено правовий висновок про те, що відповідно до\~статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за\~Законом № 1961-IV\~виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик за\~Законом № 1961-IV\~не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд робить висновок, що оскільки відповідач спричинив ДТП та завдав потерпілому матеріальні збитки, а право вимоги перейшло до страховика-позивача, тому зобов`язаний їх відшкодувати. Отже, суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та обов`язок відповідача сплатити суму страхового відшкодування. Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені ним судові витрати на сплату судового збору в розмірі 2 422 грн. 40 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved