Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

Представник ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором та судових витрат. Позов мотивований тим, що 20.12.2020 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено кредитний договір № 2434947, за умовами якого позичальник отримав кредит в сумі 7000 грн та зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом, нарахованих згідно умов договору. 23.03.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено Договір відступлення прав вимоги №65-МЛ, згідно якого до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право грошової вимоги за Кредитним договором № 2434947. Оскільки відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та має заборгованість, позивач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 2434947в загальній сумі 34580 грн, судовий збір в розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 грн. Ухвалою суду від 17.07.2025 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з малозначністю. 28.07.2025 представник позивача через систему «Електронний суд» надіслав клопотання про уточнення вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 грн. 14.08.2025 ухвалою суду здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін та витребувано докази. Представник позивача 28.07.2025 подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо винесення заочного рішення не заперечує (а.с.32). Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, ухвала про відкриття провадження у справі разом з додатками надсилалася відповідачу, які останній\~не отримавпро\~що свідчить\~поштовий конверт,\~який повернувся\~на адресу\~суду із\~відміткою "адресат\~відсутній за\~вказаною адресою", що відповідно до п.4 ч.8 ст.128\~ЦПК\~України вважається повідомлений належним чином. Крім того, про розгляд справи повідомлявся шляхом розміщення оголошення на веб-сайті «Судова влада». Відзив до суду не подав, з заявами та клопотаннями не звертався. У відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК\~України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно 280\~ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. 05.11.2025 постановлено ухвалу суду про заочний розгляд справи. За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у суду матеріалів. Судом встановлено, що 20.12.2020 між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] було укладено Договір про надання кредиту №2434947, відповідно до якого ТОВ "Мілоан" надало відповідачу фінансовий кредит у розмірі 7 000 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за його користування. Позика надана строком на 30 днів до 20.12.2020, що передбачено умовами договору. Згідно платіжної інструкції № 35855984 ТОВ «Мілоан» на платіжну картку відповідача перераховано кошти в розмірі 7000 грн. Натомість відповідач умов договору не виконав в зв`язку з чим виникла заборгованість, що підтверджується розхрахунком заборгованості наведеного позивачем у позовіній заяві, згідно якого заборгованість відповідача за кредитним договором №2434947 становить в загальній сумі 34580 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 7000 грн; заборгованість за відсотками 26250 грн; заборгованість за відсотками - 1330 грн. 23..03.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Фінанс» було укладено договір факторингу № 79-МЛ/Т, за яким ТОВ «Мілоан» передав ТОВ «ФК «Кредит-Фінанс» за плату належні йому права вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до реєстру боржників право вимоги за договором факторингу становить 34580 грн. За визначенням, що міститься у статтях 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно частини першої статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1050 ЦК України визначено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (частина сьома стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, Правила надання кредитів позивачем перебувають в загальному доступі, розміщенні на офіційному сайті фінансової установи та в розумінні статтей 641, 644 Цивільного кодексу України, є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Приймаючи до уваги, що відповідач не сплатила своєчасно, як первісному кредитору, так і його правонаступнику, позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та нарахованими відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором, який відповідачем не спростовано, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» в частині стягнення заборгованості за сумою кредиту та прострочення заборгованості за відсотками є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача комісії за кредитним договором суд зазначає наступне. Кредитним договором визначена комісія за надання кредиту. Відповідач погодився зі встановленим розміром комісії, про що засвідчив електронним цифровим підписом на вказаному договорі. При цьому, за положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746 цс16. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача комісії в сумі 1330 грн не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, позовна заява підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд керується ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду надано копію Договору про надання правової допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг на суму 7 000,00 грн, детальний опис наданих послуг. Визначений позивачем розмір витрат на правничу допомогу адвоката відповідає умовам договору про надання правничої допомоги, доказам щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, відповідачем не заперечується. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони. На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22. Відповідачка не висловила заперечень щодо розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу. Враховуючи вимоги\~ст. 141 ЦПК України, те, що позов задоволено повністю, з відповідачки слід стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 2329 грн 13 коп (33250 х 100 : 34580 = 96,15%, 2 422,40 х 96,15 % = 2329 грн 13 коп).

Outcome: partial