Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

У липні 2025 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , в якому останній просить встановити факт самостійного утримання та виховання ним сина. В обґрунтування позову посилається на те, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 21.08.2024 року шлюб між сторонами розірвано, та з цього моменту їхній спільний син [PERSON] , [INFO] залишився проживати з батьком [PERSON] , у [ADDRESS] , що актом обстеження житлово-побутових умов сім`ї від 25.06.2025 року. Для можливості пересування із сином без згоди матері, оформлення та отримання належних соціальних виплат просить встановити факт самостійного утримання та виховання. Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали поданий позов, та просили задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач поштовим відправленням надіслала заяву, в якій вимоги позову визнала, просила розглядати за її відсутності. Заслухавши думку позивача та його представника, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Відповідно до відомостей про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні [PERSON] з 02.06.2025 року по теперішній час зареєстрований в [ADDRESS] , та [PERSON] за вказаною адресою з 12.09.2003 року по теперішній час (а.с.8). У наданому Акті обстеження житлово-побутових умов сім`ї від 25.06.2025 року вказано, що [PERSON] та [PERSON] спільно проживають та дитина перебуває на утримані та вихованні батька (а.с.9). Окрім того, відповідно до Акту про фактичне місце проживання осіб від 10.10.2025 року вказано, що [PERSON] та [PERSON] спільно проживають та дитина перебуває на утримані та вихованні батька (а.с.29). Із долученої відповіді Відділення поліції №5 (с-ще Глибока) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області вбачається, що [PERSON] звертався до поліції із заявами щодо неналежного виконання батьківських обов`язків [PERSON] відносно їхнього сина, однак, копії матеріалів не представляється можливим надати, оскільки матеріали знищено. Згідно з п. 1 ч. 1, ч. 2 ст.\~315\~ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦПК України\~у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється\~Сімейним кодексомУкраїни\~(ст. 1 СК України). Згідно з ч. 1\~ст. 121 СК України\~права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст.\~122,\~125\~цього\~Кодексу. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5\~ст. 157 цього Кодексу. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст. 150-151 СК України. За приписами ч. 2\~ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч. 2, 5ст. 157\~СК Українитой із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до\~ст. 155 СК України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Крім того, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до\~ст. 160СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини; якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з п. 2 ч. 1\~ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Таким чином, за змістом наведених норм чинного законодавства, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, при встановленні факту самостійного виховання дитини батьком фактично встановлюється юридичний факт, у силу якого обсяг прав матері обмежується або припиняється. З матеріалів справи вбачається, що позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що неповнолітній син проживає разом із ним, знаходиться на його утриманні і вихованні. Разом з тим, в силу ст.141\~СК України проживання одного з батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Заявник не надав суду доказів, що в питанні виховання чи утримання неповнолітньої дитини, матір умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав. Надані суду докази лише свідчать про факт проживання неповнолітнього сина разом з батьком, що ніким не заперечується, однак жодним чином не підтверджують факту ухилення матері від участі у вихованні дитини та утриманні дитини. Жодних доказів того, що будь-яка особа порушує, не визнає чи оспорює права заявника, як і про те, що є обґрунтовані фактами ризики їх порушення, невизнання чи оспорювання, а також документів, які б підтверджували існування складнощів в отриманні соціальних пільг та гарантій заявником суду не надано, як і не надано доказів відповідної відмови компетентних органів у вирішенні зазначених ним у позові питань за відсутності судового рішення. При цьому суд вважає, що факт самостійного виховання заявником дитини може бути підставою (обставиною), яка підлягає доведенню під час розгляду судової справи про захист конкретних прав чи свобод позивача і не потребує додаткового попереднього його встановлення судом. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155СК\~України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частин першої - третьої\~статті 157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до\~статті 15 СК України\~сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Визначена частиною першою\~статті 15 СК України\~"невідчужуваність" сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. Відповідачка у своїй заяві зазначила, що вимоги позову підтримує, та підтверджує, що син залишився проживати з позивачем, який його виховує та утримує (а.с.20). Разом з тим, відповідачка згідно\~СК України\~має обов`язок щодо утримання і виховання сина [PERSON] . Той факт, що вона залишила сина проживати разом із позивачем не звільняє її від батьківських обов`язків, а умисне невиконання нею обов`язків щодо виховання та утримання дитини має тягти за собою наслідки, передбачені законом, зокрема позбавлення батьківських прав. Для набуття статусу особи, що самостійно виховує та утримує дитину необхідні факти неможливості з об`єктивних причин участі у вихованні і утриманні дитини іншого з батьків у житті дитини. Аналіз норм\~Сімейного кодексу України\~дозволяє зробити висновок, що батька можна визнати, що виховує дитину без матері, за наявності реальних перешкод для матері дитини здійснювати свій обов`язок щодо виховання дитини. Доказів об`єктивних причин (відбування матір`ю покарання у виді позбавлення волі, наявність тяжкої хвороби тощо) суду не надано. Позивач в підтвердження позовних вимог посилається на те, що відповідачка залишила сина разом з ним після розірвання шлюбу 21.08.2024 року, однак із наданих Відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 12.06.2025 року, вбачається, що [PERSON] зареєстрований із 02.06.2025 року (а.с.8). Окрім того, доказів самостійного виховання та утримання сина [PERSON] позивач суду не надав. Надані Акти обстеження житлово побутових умов та про фактичне місце проживання осіб підтверджують спільне проживання батька з сином, однак жодним чином не підтверджують факт самостійного вихованні та утримання сина. Також із долученої відповіді Відділення поліції №5 (с-ще Глибока) ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області, на яку посилається позивач, вбачається, що [PERSON] звертався до поліції із заявами (28.07.2019 р. та 11.09.2019 р.) щодо неналежного виконання батьківських обов`язків [PERSON] відносно їхнього сина, однак, копії матеріалів не представляється можливим надати, оскільки матеріали знищено. Таким чином, не вдається встановити в чому полягало невиконання батьківських обов`язків [PERSON] , чи мали місце вищевказані події, оскільки суду не надано доказів притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за вказаними фактами. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може гуртуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням як кожен окремо, так і в цілому, суд вважає, що позивачем не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про ухилення відповідачки від виконання обов`язків щодо виховання та утримання дитини, та того, що позивач самостійно виховує та утримує сина [PERSON] . Враховуючи викладене, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані докази, зважаючи на те, що позивачем не доведено, що відповідачка не виконує прав та обов`язків щодо свого малолітнього сина, суд дійшов висновку, що у позові слід відмовити. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed