Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

Позивач ТОВ «Коллект Центр», в особі директора Ткаченко М., звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договорами про надання споживчого кредиту №3923383 від 05.10.2021 року та №100018788 від 17.10.2021 року у розмірі 58\~765,00 гривень, вирішити питання судових витрат. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 05 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №3923383, за умовами якого останній було надано кредитні кошти в розмірі 5\~000 гривень в безготівковій формі шляхом їх перерахування на платіжну картку, реквізити якої надані позичальником. 13 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №13-01/2022-79, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором №3923383 від 05.10.2021, укладеному з відповідачем. В свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги позивачу відповідно до договору про відступлення права вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023 року, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту №3923383 від 05.10.2021. 17 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №100018788, за умовами якого останній було надано кредитні кошти в розмірі 4\~000 гривень в безготівковій формі шляхом їх перерахування на платіжну картку, реквізити якої надані позичальником. 17 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №17-01/2022-54, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором №100018788 від 17.10.2021 року, укладеному з відповідачем. В свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги позивачу відповідно до договору про відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту №100018788 від 17.10.2021 року. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за кредитними договорами, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договором. Проте відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на день формування позовної заяви виникла заборгованість в сумі 58\~765,00 гривень, з яких: заборгованість за кредитним договором №3923383 від 05.10.2021року склала 32\~205, 00 гривень, з яких: 5\~000,00 грн заборгованість за основним зобов?язанням (тіло кредиту); \~26\~820,00 грн заборгованість за нарахованими процентами; 385, 00 гривень заборгованість за комісіями; заборгованість за кредитним договором № 100018788 від 17.10.2021 року склала 26\~560, 00 гривень, з яких: 4\~000,00 гривень заборгованість за основним зобов?язанням (тіло кредиту); \~21\~400,00 грн заборгованість за нарахованими процентами; 1 160, 00 гривень заборгованість за комісіями. Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 13.05.2025 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача до судового засідання не з`явився, в прохальній частині позову просив розглядати справу у його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач до судового засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Відповідно до вимог ст.190, ст. 272 ЦПК України відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористався, про причини неявки суду не повідомив. Таким чином, суд, на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України, ухвалив у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 05.10.2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №3923383. Укладення договору здійснюється Сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується Споживачу через Веб-сайт або Мобільний додаток, Електронна ідентифікація Споживача здійснюється при вході Споживача в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому, Споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організаціїї каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства. Кредитодавець зобов`язується на умовах визначених договором, на строк визначений п.1.3 Договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2 Договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4 Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до умов Договору, Кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 5 000 гривень, строком на 30 днів. Згідно п.1.5.1 комісія за надання кредиту 385,00 гривень, яка нараховується за ставкою 7,7 % від суми кредиту одноразово. Пунктом 1.5.2 договору зазначено проценти за користування кредитом 1\~320, 00 гривень, які нараховуються за ставкою 0,88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно п.1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожень день користування кредитом. Відповідно до п.2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором №3923383 від 05.10.2021 року, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується доказами у вигляді Договору про споживчий кредит №3923383 від 05.10.2021 року, Графіком платежів за договором, Паспортом споживчого кредиту, Анкетою-Заявою на кредит, Правилами надання фінансових кредитів товариством, Довідкою про ідентифікацію [PERSON] , Довідкою про проведення платежу від ТОВ ФК «Елаєнс» від 05.10.2021 року. Проте відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим за кредитним договором №3923383 від 05.10.2021року виникла заборгованість. 13 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №13-01/2022-79, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором №3923383 від 05.10.2021, укладеному з відповідачем. Згідно з витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №13-01/2022-79 від 13.01.2022 року, загальна заборгованість [PERSON] (№ 3259) склала 21\~705,00 гривень, з яких: 5\~000,00 грн заборгованість за основним зобов?язанням (тіло кредиту); \~16\~320,00 грн заборгованість за нарахованими процентами; 385,00 гривень заборгованість за комісіями. 10.03.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги позивачу відповідно до договору про відступлення права вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023 року, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту №3923383 від 05.10.2021. Згідно з витягу з Реєстру боржників до договору про відступлення права вимоги №10-03/2023/01 від 10.03.2023 року, загальна заборгованість [PERSON] (№ 24376) склала 32\~205, 00 гривень, з яких: 5\~000,00 грн заборгованість за основним зобов?язанням (тіло кредиту); \~26\~820,00 грн заборгованість за нарахованими процентами; 385,00 гривень заборгованість за комісіями. 17 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №100018788, за умовами якого останній було надано кредитні кошти в розмірі 4\~000 гривень в безготівковій формі шляхом їх перерахування на платіжну картку, реквізити якої надані позичальником. Кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в ІТС товариства та доступний через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Кредитодавець зобов`язується на умовах визначених договором, на строк визначений п.1.3 Договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2 Договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4 Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до умов Договору, Кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 4 000 гривень, строком на 15 днів. Згідно п.1.5.1 комісія за надання кредиту 1 160,00 гривень, яка нараховується за ставкою 29 % від суми кредиту одноразово. Пунктом 1.5.2 договору зазначено проценти за користування кредитом 1\~800, 00 гривень, які нараховуються за ставкою 3,0 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно п.1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожень день користування кредитом. Відповідно до п.2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором №100018788 від 17.10.2021 року, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується доказами у вигляді Договору про споживчий кредит №100018788 від 17.10.2021 року, Графіком платежів за договором, Паспортом споживчого кредиту, Анкетою-Заявою на кредит, Правилами надання фінансових кредитів товариством, Довідкою про ідентифікацію [PERSON] , Довідкою про проведення платежу від ТОВ ФК «Елаєнс» від 17.10.2021 року. Проте відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим за кредитним договором №100018788 від 17.10.2021 року виникла заборгованість. 17 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу №17-01/2022-54, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором №100018788 від 17.10.2021 року, укладеному з відповідачем. Згідно з витягу з Реєстру боржників до договору факторингу№17-01/2022-54 від 17.01.2022 року, загальна заборгованість [PERSON] (№ 1661) склала 18\~960, 00 гривень, з яких: 4\~000,00 грн заборгованість за основним зобов?язанням (тіло кредиту); \~13\~800,00 грн заборгованість за нарахованими процентами; 1 160,00 гривень заборгованість за комісіями. 10.01.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги позивачу відповідно до договору про відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту №100018788 від 17.10.2021 року. Згідно з витягу з Реєстру боржників до договору про відступлення права вимоги №10-01/23 від 10.01.2023 року, загальна заборгованість [PERSON] (№50631) склала 26\~560, 00 гривень, з яких: 4\~000,00 гривень заборгованість за основним зобов?язанням (тіло кредиту); \~21\~400,00 гривень заборгованість за нарахованими процентами; 1 160,00 гривень заборгованість за комісіями. Всупереч умовам договорів, відповідач не виконав свого зобов?язання за вищезазначеними договорама, грошові кошти не повернула, проценти за користування коштами не сплатила. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунок попереднього кредитора, ні на рахунок позивача. Згідно\~ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Відповідно до ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Відповідно до ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений документ сформований в системі іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі\~ст. 514 цього Кодексу\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах,що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог\~статті 516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні,новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Отже, враховуючи викладене та відсутність наданих Відповідачем доказів виконання зобов`язання за кредитними договорами, позивач ТОВ «Коллект Центр» набув право належного кредитора до відповідача [PERSON] за кредитними договорами №3923383 від 05.10.2021 року та №100018788 від 17.10.2021 року. Статтею 627\~ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому,\~частина 2\~статті 638\~ЦК України\~визначає,\~що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Водночас, згідно статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України). За змістом статей 626,628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Приймаючи пропозицію Товариства про укладання цього кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) Договору в цілому та, зокрема, підтверджує, що: він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору та правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на сайті товариства та є невід`ємною частиною цього договору. З огляду на такі обставини, Відповідач був повністю ознайомлений з умовами Кредитного договору до його підписання, інформаційно-телекомунікаційна система побудована таким чином, що без попереднього ознайомлення з умовами Кредитного договору клієнт не може перейти до наступного етапу. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі №234/7160/20 (провадження №61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження №61-2303св21). В Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 серпня 2022 року у справі №234/7298/20 (провадження №61-2902св21), викладено позицію колегії суду щодо наступного: «У справі, що переглядається, судом установлено, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому позивач через особистий кабінет на веб-сайті відповідача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого відповідач надіслав позивачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання кредитного договору. Встановивши, що без здійснення вказаних дій позивачем кредитний договір не був би укладений сторонами, суди дійшли обґрунтовано висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача». Окрім цього, у разі незгоди з умовами Кредитного договору Відповідач мав можливість скористатися своїм правом, визначеним частиною 6 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та частиною 1 статті 5 Закону України «Про споживче кредитування», на відкликання протягом 14 календарних днів своєї згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Відповідач так не вчинив, натомість підписав договір та отримав кредитні кошти, які підлягають поверненню в повному обсязі. Згідно із ч.1ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦУ України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Факт набуття позивачем ТОВ «Коллект Центр» права грошової вимоги до відповідача [PERSON] підтверджений матеріалами справи, факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за вищевказаними кредитними договорами доведений, внаслідок чого виникла заборгованість у загальному розмірі 58\~765,00 гривень, вказана заборгованість відповідачем не спростована, тому позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № №3923383 від 05.10.2021 року та №100018788 від 17.10.2021 року у розмірі 58\~765,00 гривень. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 16\~000,00 гривень, суд зазначає наступне. Позивачем на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу надано договір №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024 року; заявку на надання юридичної допомоги №389 від 01.02.2025 року; витяг з акту №5 про надання юридичної допомоги від 28.02.2025 року. Згідно ч.4\~ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. \~ \~ \~ \~У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі№922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі 904/4507/18. \~ \~ \~ \~Чинне процесуальне законодавство встановило так і основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. \~ \~ \~ \~Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, за статтею 41\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно). \~ \~ \~ \~При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.3\~ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо. \~ \~ \~ \~У постановах Верховного Суду у справі №905/1795/18 та у справі №922/2685/19 вказано, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved