Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Яресько Т.В. через систему «Електронний суд» звернувся до Оболонського районного суду міста в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 30.05.2025 у справі №756/7064/25 роз`єднано позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Виділено в самостійне провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування заявлених позовних вимог про визначення місця проживання дитини, представник позивача\~ зазначив, що [INFO] у позивача та відповідача народилася донька - [PERSON] , яка проживає з позивачем. Позивач заявляє суду, що має можливість повністю забезпечувати малолітню дитину\~ житлом, фінансово, та піклуватись про її фізичний та духовний розвиток, а тому наявні всі підстави визначити місце проживання дитини з матір`ю. Так, позивач 13.10.2008\~ за Договором купівлі-продажу придбала квартиру за адресою: [ADDRESS] . На момент подання позову, позивач разом з донькою, проживають в зазначеній двокімнатній квартирі. Житлово-побутові умови проживання в зазначеній квартирі є належними та достатніми для спільного проживання позивача та її дочки та догляду за нею. Позивач також має можливість забезпечити потреби дитини в матеріальному плані, що й робить з дня народження дочки та до нинішнього часу. Позивач має офіційну роботу, працює в АБ «УКРГАЗБАНК», має стабільний та високий дохід, що дозволяє повністю забезпечити дитині належний рівень освіти, медичного\~ догляду та повноцінного розвитку. Донька позивача відвідує приватний садочок. Позивач повністю забезпечує здобуття донькою дошкільної освіти, здійснює підготовку до школи, розвиток її розумових та фізичних здібностей. Позивач не має шкідливих звичок: не палить цигарки, не вживає алкоголь, регулярно проходить профілактичні медогляди. З моменту від`їзду відповідача за кордон, станом на дату подання позову, спільна дитина позивача та відповідача, за час проживання з позивачем, не стала почуватись гірше, не має жодних проблем зі здоров`ям чи інших потреб, які не вирішуються позивачем. 12.01.2024 відповідач виїхав за межі України та повертатися назад принципово не планує. Після від`їзду за кордон відповідач абсолютно перестав приділяти увагу дитині,\~ не спілкується з дитиною, не цікавиться її розвитком, не надає жодної фінансової чи хоча б моральної допомоги. Окрім того, коли позивач з відповідачем проживали однією сім`єю, в період відпусток вони вивозили спільну дитину для оздоровлення за кордон. Позивач не відмовляється від даної практики, оскільки вважає, що здоров`я дитини та її інтереси повинні бути першочерговими. Однак, в силу того, що відповідач постійно перебуває за кордоном, та взагалі перестав виходити на зв`язок, взагалі будь-які дії щодо дитини, які потребують взаємодії з державними органами суттєво ускладнилися. Таким чином, позивач вважає, що на даний час проживання малолітньої дочки з матір`ю, яка фактично проживає з нею, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи й позитивно сприятиме її розвитку, як в психологічному так і фізичному плані. З цих підстав, позивач просить суд визначити місце проживання доньки\~ разом з нею. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 30.05.2025 було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове\~ засідання. 14.08.2025 до суду від Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов висновок про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] . Крім того, просили розглядати справу за відсутності уповноваженого представника. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 01.09.2025 підготовче провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] ,\~ третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації,\~ про визначення місця проживання дитини закрито, призначено\~ справу до розгляду по суті. Позивач у засідання суду не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена. При цьому, 03.06.2025 до суду від представника позивача [PERSON] адвоката Яресько Т.В. надійшла заява, у які просив розглядати справу за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримав. Заперечень щодо заочного розгляду справи не висловив. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялася. Водночас, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 07.06.2019 між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований шлюб Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №658, видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 07.06.2019. Від зареєстрованого шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.06.2020. Заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 01.08.2025 у справі № 756/7064/25\~ шлюб між [PERSON] , та [PERSON] , розірвано. Судом встановлено, що малолітня\~ [PERSON] , [INFO] , мешкає з матір`ю [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується витягами з Реєстру територіальної громади. Згідно з висновку Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації\~ №104-6247 від 13.08.2025 Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначати місце проживання\~ дитини\~ [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] . Окрім того у висновку, серед іншого, вказано, що\~ [PERSON] , разом з донькою, проживає за адресою: [ADDRESS] . Зазначена квартира належить матері дитини. Згідно із акта обстеження умов проживання від 17.07.2025 складеного спеціалістом Служби та оцінки потреб сім`ї, проведеної керівником Служби соціально-психологічної підтримки Оболонського районного в місті Києві центру соціальних служб, матір`ю забезпечені потреби дитини та створені належні умови для її проживання. Дитина відвідує приватний дитячий садок «Мандаринка». Відповідно до характеристик, [PERSON] відвідує садок на постійній основі, має позитивні результати у навчанні та виявляє зацікавленість в різних напрямках. Психо-фізіологічний розвиток дитини відповідає віку.\~ На засіданні комісії з питань захисту прав дитини\~\~\~ 07.08.2025\~ була\~ присутня лише мати дитини. Батько не з`явився. Надаючи оцінку вказаним доказам суд враховує наступне. Згідно із ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України 27.02.1991, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За приписами ч.3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.\~ У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У ч. 1 та 2 ст. 161 СК України зазначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Зважаючи на вік дитини, ураховуючи те, що участь малолітньої\~\~ [PERSON] у розгляді справи про визначення її місця проживання може негативно позначитись на її психоемоційному стані, а тому, виходячи з інтересів дитини, суд не викликав її для участі у судовому засіданні. Відтак, суд вирішує спір між сторонами визначення місця проживання їх доньки виключно на підставі наданих доказів. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 у справі «М.С. проти України», заява №2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07.12.2006, заява №31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.12.2020 за №487/2001/19. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2019 у справі №377/128/18 вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, суд вважає, що для забезпечення інтересів дитини саме визначення місця проживання дитини із матір`ю відповідатиме її інтересам. Виходячи із обставин справи, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що зазначене буде відповідати якнайкращим інтересам дитини сприятиме повноцінному вихованню та розвитку. Матеріали справи не містять, та відповідачем не надано у спростування зазначеного будь-яких доказів, які б могли спростувати наведені у позовній заяві доводи позивача. З огляду на викладене, враховуючи, що встановлено, що\~ визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, з огляду на вік дитини, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог та визначення місця проживання малолітньої [PERSON] разом з матір`ю. Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботі відносно неї та участі у її вихованні і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Outcome: approved