Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

У липні\~2025\~року позивач\~звернулася до\~суду із вказаним позовом посилаючись на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від даного шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З відповідачем шлюб розпався остаточно, з вини обох сторін сумісне життя та збереження шлюбу стало неможливим. Місце проживання дитини визначено, участь у вихованні розподілено. Спору про поділ майна між ними немає. Відповідач останній час уникає обов`язку матеріального утримання дитини, у позивача є побоювання, що останній і в подальшому буде ухилятися від належного виконання батьківських обов`язків, зокрема обов`язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 3\~000,00 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до повноліття дитини. Ухвалою суду від 23 липня 2025 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. 27.08.2025 надійшов відзив на позовну заяву, з якого слідує, що оскільки подружні відносини між сторонам припинились й спільного господарства вони не ведуть, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, проти задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] відповідач не заперечує. Щодо вимог про стягнення аліментів заперечує, зважаючи на те, що розуміє свій обов`язок утримувати сина та не має жодного наміру від нього ухилятися. Він, як батько малолітньої дитини піклується про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, забезпечує йому належні побутові умови проживання, виховання, матеріально утримує дитину, а саме: купує одяг, взуття, забезпечує раціональне та збалансоване харчування, створює інші умови для нормального розвитку та навчання дитини, що підтверджується: актом виконаних робіт від 08.08.2025 року, з якого вбачається, що дитина пройшла курс дитячих масажів; актом виконаних робіт, з якого вбачається, що дитина проходить заняття з логопедомдефектологом; чеками з аптеки, з яких вбачається, що відповідач купує дитині всі необхідні медикаменти. Доводи позивача стосовно того, що жодної матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, не відповідають обставинам справи, а відповідно й вимога позивача про стягнення аліментів взагалі є надуманою та передчасною, оскільки це його рідний син, якого він любить і буде матеріально допомагати не залежно від того чи буде рішення суду чи ні. Крім того, відповідач має власний город, сільськогосподарських тварин, що свідчить про те, що він спроможний забезпечувати раціональне та збалансоване харчування дитини. Також, поряд з відповідачем мешкають його батьки [PERSON] та [PERSON] , які також піклуються про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, приймають участь у вихованні дитини та матеріально утримують дитину. 02.09.2025 надійшла відповідь на відзив, у якому позивач зазначає, що наведені у відзиві факти не мають жодного юридичного підтвердження та підлягають спростуванню, так, всі прикріпленні акти виконаних робіт не мають жодного підпису як виконавців так і замовників, а надані квитанції про закупівлю медичних препаратів не містять жодної інформації про покупця, що в сукупності з відсутністю трудової зайнятості та як наслідок постійного стабільного доходу відповідача жодним чином не підтверджують активної участі у забезпеченні спільної дитини, більше того, враховуючи те, що позивач є єдиним працевлаштованим членом родини з постійним та стабільним доходом, забезпеченням сина [PERSON] відбувалося повністю за її рахунок. В судовому засіданні позивач та її представник на задоволенні позовних вимог наполягали з підстав, зазначених у позовній заяві. Позивач пояснила, що збереження шлюбу між ними неможливе. Спільне життя з відповідачем неможливе, вона проживає у орендованому будинку, працює у магазині, разом з нею проживають двоє дітей від першого шлюбу та спільний з відповідачем син. Через графік роботи, а саме чотири дні робочі, чотири вихідні, син [PERSON] проживає чотири дні з нею, чотири дні з батьком. Інколи, зважаючи на нестачу коштів, вона бере додаткові зміни у магазині, тоді дитина також проживає з батьком. Фактично дитина живе на дві сім`ї. Вона купує сину ліки, оплачує додаткові витрати у дитсадку, купує одяг та продукти харчування. Коштів, які вона отримує, а саме заробітна плата та соціальні виплати, не вистачає на утримання будинку і дітей, відповідач добровільно коштів на утримання сина [PERSON] не надає. Відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково, щодо розірвання шлюбу не заперечували, заперечували проти стягнення аліментів у примусовому порядку. Відповідач пояснив, що за час, коли вони з позивачем припинили сімейні відносини, син проживає почергово з ним та з матір`ю. Загалом більшу частину місяця дитина проживає з ним. Він утримує та забезпечує дитину всім необхідним, водить його до дитячого садка, сплачує необхідні кошти у фонд садка, придбає одяг та іграшки. Також він відвозить його до логопеда, у разі необхідності купує ліки. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] та [PERSON] , сторони по справі, перебувають у шлюбі зареєстрованому\~09 березня 2022 року Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №174. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. Відповідно до ст. 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. В силу положень ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Приписами ч. 1 ст. 24 СК України встановлено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень частини 2 статті 36 та статті 51 Сімейного кодексу України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 Сімейного кодексу України). За правилом частини 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ст. 113 СК України, якою визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, що має істотне значення, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів. Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 22.07.2025 [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 29.09.2025 [PERSON] в період з 22.08.2024 по 27.08.2025 була зареєстрована за адресою [ADDRESS] . З договору від 25.09.2025 оренди житлового приміщення вбачається, що [PERSON] орендує будинок за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки №733 від 25.09.2025, [PERSON] працює на посаді продавця ТОВ «Вересень Плюс» з 13.05.2025 року. З акту комісії Служби у справах дітей №727 від 25.09.2025 обстеження житлово-побутових умов [PERSON] вбачається, що остання разом з дітьми [PERSON] [INFO] , [PERSON] та [PERSON] , [INFO] проживає в орендованому будинку за адресою [ADDRESS] . Найменший син проживає на дві родини, чотири дні у батька, на вихідні, коли мати не працює, забирає [PERSON] в свою родину. З акту депутата Лозуватської сільської ради №731-ЛСР від 26.09.2025 вбачається, що [PERSON] разом з дітьми [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , фактично проживає за адресою [ADDRESS] з 04.07.2025. З характеристики КЗ «Лозуватський комбінований заклад дошкільної освіти (ясла-садок) «Берізка» Лозуватської сільської ради вбачається, що [PERSON] буру участь у вихованні та розвитку сина, проявляє відповідальність за виховний процес, цікавиться успіхами та поведінкою дитини у садочку. Дотримується режимних моментів у садочку, своєчасно забезпечує всім необхідним. Обоє батьків [PERSON] беруть участь у вихованні та житті дитини, виявляють турботу про дитину, цікавляться її розвитком. З акту депутата Лозуватської сільської ради №670 від 26.08.2025 вбачається, що [PERSON] фактично проживає за адресою [ADDRESS] разом з сином [PERSON] , [INFO] , з серпня 2025 року. З акту депутата Лозуватської сільської ради №693-лср від 10.09.2025 вбачається, що [PERSON] фактично проживає за адресою [ADDRESS] , займається домашнім господарством, вирощує свійських тварин, має ділянку землі, город. З акту комісії Служби у справах дітей №734-лср від 26.09.2025 обстеження житлово-побутових умов [PERSON] вбачається, що на момент обстеження [PERSON] , [INFO] , перебував у родині батька, допомагають у вихованні онука дід і бабуся. Мати з родиною не проживає. Дитина забезпечена всім необхідним, має гарний доглянутий вигляд.остання разом з дітьми [PERSON] [INFO] , [PERSON] та [PERSON] , [INFO] проживає в орендованому будинку за адресою [ADDRESS] . Найменший син проживає на дві родини, чотири дні у батька, на вихідні, коли мати не працює, забирає [PERSON] в свою родину. Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що спільна дитина [PERSON] , [INFO] проживає почергово і з батьком і з матір`ю. На заперечення позовних вимог відповідач до суду надав акт виконаних робіт від 08.08.2025 про проведення [PERSON] курсу дитячих масажів, акт виконаних робіт про проведення в період з 26.05.2025 по 12.06.2025 корекційних занять [PERSON] з логопедом-дефектологом, копії чеків на придбання медичних препаратів, копії товарних чеків на придбання дитячого одягу, на підтвердження того, що батько утримує спільну дитину. \~ \~ \~ \~Отже, як встановлено, судом на даний час між сторонами розірвано усі стосунки, сторони не проживають разом, дитина проживає почергово, з батьком та матір`ю. При вирішенні спору суд має виходити з положень\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. \~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст.141 Сімейного кодексу України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.\~Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.180, ч.ч.1-2 ст.181\~Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Передбачених законом підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Згідно\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомомго майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;\~інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2ст.182\~СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.\~Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається\~Законом України «Про Державний бюджет України»\~на відповідний рік. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини. При цьому,\~статтею 184 СК України\~врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. ч. 1-3 зазначеної статті\~СК України\~суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.\~Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, нормою\~статті 184 СК України\~не передбачено повноважень суду, під час розгляду справи в порядку позовного провадження та ухвалення рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, вказувати у його резолютивній частині положення про те, що визначений у твердій грошовій сумі розмір аліментів повинен бути не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначена вимога покладається на суд лише в порядку наказного провадження (ч. 3\~ст. 184 СК України). Відповідно до висновку Верховного Суду, висловленого в постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17, який підлягає врахуванню судом першої інстанції відповідно до вимог ч. 4\~ст. 263 ЦПК України, стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суперечить вимогам сімейного законодавства. Отже, аналізуючи положення статті\~182\~та\~184 СК України\~слід дійти висновку, що, під час ухвалення судового рішення у справі про стягнення аліментів, визначених позивачем у твердій грошовій сумі, суд зобов`язаний враховувати, щоб розмір аліментів у твердій грошовій сумі не був меншим мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину відповідного віку, й у разі визначення позивачем твердої грошової суми у меншому розмірі ніж вказана гарантія, ухвалити рішення, визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі, який буде відповідати вказаному гарантійному розміру, передбаченому абз. 2 ч. 2\~ст. 182 СК України. \~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Суд приймає до уваги доводи та аргументи відповідача, а також те, що дитина проживає почергово у батька та матері. Суд також враховує положення закону про те, що позивач має обов`язок утримувати дитину. Разом з тим, суд враховує, що передбачений\~ст. 180 СК України\~обов`язок стосується обох батьків, тому визначення аліментів у розмірі 2 000, 00 гривень щомісячно призведе до відповідності їх засадам справедливості, добросовісності та розумності, визначених ч.9\~ст. 7 СК України. Водночас суд вважає, що призначення аліментів в розмірі 2\~000, 00 гривень буде відповідати інтересам дитини та не призведе до порушення її прав та інтересів. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч. 1\~ст. 192 Сімейного кодексу України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з визнанням відповідачем позову в частині позовних вимог про розірвання шлюбу, відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову та стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в сумі 605, 00 грн. Позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір розмірі 1211,20 грн. необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial