Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

[PERSON] , від імені та в інтересах якої на підставі довіреності діє [PERSON] , звернулась в суд з позовом до Диківської гімназії Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, в якому просить: - визнати бездіяльність директора Диківської гімназії Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, яка полягає у ненаданні відповіді на звернення позивача від 20.06.2025 року протиправною, зобов`язати відповідача розглянути заяву позивача від 20.06.2025 року по суті та надати позивачу відповідь; - поновити [PERSON] на посаді вчителя початкових класів Диківської гімназії Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області з 26 серпня 2025 року; - стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди в розмірі 10\~000,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26.08.2024 року між сторонами було укладено строковий трудовий договір №26, відповідно до якого [PERSON] було прийнято на посаду вчителя початкових класів Диківської гімназії Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області. Позивач сумлінно виконувала свої трудові обов`язки та не мала дисциплінарних стягнень. 04.06.2025 року відповідачем було направлено [PERSON] лист-попередження №124 про її звільнення з роботи з підстав, передбачених ст. 49-2 КЗпП України з 26.08.2025 року, у зв`язку з припиненням строку дії договору. 20.06.2025 року позивач звернулася із заявою до Диківської гімназії Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області про порушення її трудових прав та необхідність укладення безстрокового трудового договору. У відповіді від 25.06.2025 року за №140 на зазначене звернення відповідач зазначав вже іншу підставу звільнення з посади ст. 36 КЗпП України. Позивач вважає, що її звільнення з підстав передбачених ст. ст. 36, 49-2 КЗпП України, незаконним та таким, що порушує її трудові, конституційні та конвенційні права. Крім того, позивач зазначає, що у зв`язку із незаконним звільненням з посади вчителя молодших класів, вона позбавлена можливості працювати та отримувати заробітну плату, чим було завдано їй значної моральної шкоди, яка виразилася у стресі, переживанні за себе, свою родину, дітей, погіршення стану здоров`я, порушення звичного життєвого укладу, репутаційні втрати. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в 10\~000,00 грн. 27.08.2025 року відповідачем подано відзив, в якому він заперечував проти позову та просив відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі. Відзив обґрунтовано тим, що позивач поєднує два різних між собою види трудових договорів, які передбачають принципово різний порядок звільнення працівника, а саме: безстроковий трудовий договір, що укладається на невизначений строк (п.1 ч. 1 ст. 23 КЗпП України) та трудовий договір, укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін (п.2 ч. 1 ст. 23 КЗпП України). 26.08.2024 року позивач звернулася до відповідача із заявою про прийняття на посаду вчителя початкових класів строком до 26.08.2025 року. На підставі зазначеної заяви 26.08.2024 року між сторонами було укладено договір №26 з педагогічним працівником Диківської гімназії Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області. В преамбулі, пунктах 1.2 та 1.7 укладеного трудового договору зазначено, що він є строковим трудовим договором, який діє з 26.08.2024 року до 26.08.2025 року. Позивач не заперечує, що укладений договір є саме строковим та не оскаржує чинність укладеного договору. У відповідності до п. 1.7 трудового договору відповідачем винесено наказ (розпорядження) №30-К від 26.08.2024 року про прийняття на роботу [PERSON] з 26.08.2024 року до 26.08.2025 року. Позивач з невідомих причин намагається знівелювати факт погодження сторонами строку договору, спростувати свою заяву із зазначенням кінцевого строку трудових відносин, знехтувати умовами укладеного сторонами договору. Натомість, всупереч письмовим доказам, позивач наводить зовсім інші умови, непритаманні строковому трудовому договору. Припинення строкового трудового договору у зв`язку із закінчення його строку, визначеного обома сторонами, не є розірванням трудового договору з ініціативи роботодавця. Такий договір просто припиняється вичерпанням терміну своєї дії, адже сторони виразили своє волевиявлення, погодивши, що дія трудового договору спливає саме 26.08.2025 року. Пунктом 2 статті 36 КЗпП України передбачено, що трудовий договір припиняється на підставі закінчення строку, встановленого за погодженням сторін, що наслідком чого є звільнення працівника. Припинення трудового договору по закінченні строку не потребує завчасного попередження, а тому посилання позивача на порушення норм ст. ст. 43, 49-2 КЗпП України є завідомо неспроможним та таким, що не має відношення до припинення строкового трудового договору. Щодо вимоги про визнання бездіяльності директора Диківської гімназії Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, яка полягає у ненаданні відповіді на звернення позивача від 20.06.2025 року, протиправною та зобов`язати відповідача розглянути вказану заяву і надати позивачу відповідь, то позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки листом відповідача від 25.06.2025 року №140 таку відповідь на звернення позивача від 20.06.2025 року було надано. При цьому, у листі-попередженні №124 від 04.06.2025 року помилково зазначене посилання на ст. 49-2 КЗпП України, а сам лист носить інформаційний характер і був складений для зручності з метою інформування та нагадування про наступне закінчення строку трудового договору. Крім того, на момент звернення до суду позивач перебувала на посаді вчителя початкових класів Диківської гімназії Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, тобто не була звільнена і цим пояснюється той факт, що позивач не оскаржує розпорядчий акт про своє звільнення. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, то відповідач зазначає, що [PERSON] звертаючись з позовом до суду заявляє про майбутнє звільнення, як про подію, яка вже нібито здійснилася. Проте, позивач звернулася до суду з позовом 10.07.2025 року та повідомила, що нібито позбавлена можливості працювати та отримувати заробітну плату. Позивач, жодним чином не обґрунтовує завдану їй моральну шкоду, нібито спричинену фактом припинення строкового договору. Такою ж, нічим необґрунтованою є і наведена у позові сума у 10\~000,00 грн, яку позивач просить стягнути в якості відшкодування моральної шкоди. Як саме неухильне виконання умов сторонами строкового договору могло спричинити позивачу стрес та інше в позові не зазначено, об`єктивні обставини, які б засвідчували погіршення стану здоров`я та причино-наслідковий зв`язок цих негативних змін зі спливом терміну строкового договору позивач не зазначає. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Зазначив, що 26.08.2024 року між сторонами було укладено строковий трудовий договір строком на один рік, але вважає, що при звільненні було порушено першочергове право позивача на укладення безстрокового трудового договору. Вказав, що [PERSON] жодного разу не притягалася до дисциплінарної відповідальності або будь-якої іншої відповідальності, виконувала належним чином свої повноваження і відповідно до Закону України «Про працю» мала право на укладення вже безстрокового трудового договору. Вона зверталася до відповідача, але її право було порушено, її було звільнено, вона залишилася без роботи, без засобів до існування. ЇЇ змусили підписати строковий трудовий договір, погрожуючи позбавити роботи. Зі слів позивача, в закладі була вакансія заступника директора з виховної роботи, але до моменту завершення строкового трудового договору їй відповідач не пропонував інші посади. Раніше позивач була директором та заступником цієї ж гімназії, пізніше стала вчителем початкових класів і зараз її просто викинули, в зв`язку з чим позивач звернулася до суду. Зазначив, що зі слів позивача та її чоловіка, який працює в цій гімназії, на посаду, яку раніше займала позивач взяли іншу людину, яка працює і по сьогодні. Моральна шкода завдана позивачу полягає в тому, що вона втратила роботу та за весь цей час не могла достойно забезпечити життя своїх неповнолітніх дітей. Зазначений в позові розмір моральної шкоди не є формою збагачення. Позивач дійсно не оскаржувала строковий договір, а звернулись до суду за захистом права на працю. Крім того, вказав на те, що посилання представника відповідача на пропонування позивачу посади не підтверджено в документальній формі. В судовому засідання представник відповідача Диківської гімназії Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області Шарко Р.М. позов не визнав, вважаючи його на момент подання передчасним, оскільки позивач подала позов в той період, коли ще працювала на посаді вчителя початкових класів, тобто під час дії строкового трудового договору. Протягом дії строкового договору позивач не оскаржувала його умови з підстав порушення трудових прав та не ініціювала внесення змін та доповнень до положень строкового договору, що свідчить про погодження з умовами цього трудового договору, зокрема, щодо його строковості. Вказаний договір протягом строку його дії недійсним не визнавався. Факт підписання позивачкою трудового договору з визначеним строком його дії свідчить про наявність у неї волевиявлення на його укладення та про її згоду з усіма умовами такого договору. До того ж, строковий трудовий договір між відповідачем та позивачем укладено за бажанням останньої, відповідно до її заяви про прийняття на роботу на посаду вчителя початкових класів строком до 26 серпня 2025 року включно. Позивача звільнено на підставі пункту 2 статті 36 КЗпПУ, у відповідності до умов укладеного нею ж строкового трудового договору. Позов не містить жодного правового обґрунтування щодо незаконності припинення трудового договору з підстав закінчення його строку. Закінчення дії строкового трудового договору та відсутність можливості поновлення працівника на роботі після закінчення строку дії контракту в судовому порядку також підтверджується висновками Верховного Суду. Чинним законодавством не визначено конкретного порядку та процедури інформування працівників про відповідні вакансії. [PERSON] , як працівника, що працює за строковим трудовим договором, було проінформовано про наявність вакансії, яка відповідає її кваліфікації та передбачає можливість укладення безстрокового трудового договору вакансії педагога-організатора. Оскільки законодавство не визначає порядок та процедуру інформування працівників про відповідні вакансії, таке інформування було здійснене шляхом особистого ознайомлення [PERSON] . Однак, позивач відмовилась від вказаної посади та була звільнена за умовами укладеного з нею строкового трудового договору. Тобто, позивач була обізнана про наявність відповідної посади та можливість укладення безстрокового трудового договору, однак у період перебування у строкових трудових відносинах із відповідачем, із заявою про укладення вказаного трудового договору до керівника Диківської гімназії не зверталася та відповідної відмови не отримувала. Варто також зауважити, що позов не містить і вимоги про скасування наказу про звільнення позивача. Отже, за умов коли позивач погоджується з умовами строкового трудового договору та не оскаржує наказ про своє звільнення, видається незрозумілим, яким чином та на якій підставі можливо реалізувати вимогу про поновлення її на роботі. Звільнення у зв`язку із завершенням дії контракту, по суті, не є розірванням трудового контракту, а є припиненням контракту у зв`язку із закінченням строку його дії. Щодо ненадання відповіді на звернення позивача від 20.06.2025 року, представник відповідача зазначив, що листом від 25 червня 2025 року № 140 відповідь на вказане позивачем звернення було надано. Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів в обґрунтування заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди, зокрема доказів протиправної поведінки відповідача, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювана, як і не було надано стороною позивача будь-якого доказу на підтвердження реального розміру цієї шкоди. Заслухавши вступне слово представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, оцінивши подані сторонами докази, суд доходить до таких висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. Статтею 55\~Конституції України кожному гарантовано захист прав і свобод у судовому порядку. За приписами статей 3, 4\~КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів\~про працю\~України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до ч. 1 ст.\~21\~КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст.\~23\~КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Таким чином, умовами укладення строкового трудового договору є: 1) характер виконуваної роботи; 2) умови виконання роботи; 3) інтереси працівника; 4) інші випадки, передбачені законодавчими актами. При укладенні трудового договору на визначений строк, цей строк встановлюється за погодженням сторін і може визначатися як конкретним терміном, так і часом настання певної події. Строк, на який працівник наймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. При цьому, у законодавстві відсутня заборона щодо укладення строкового трудового договору, якщо на те є воля сторін. Підставою для укладення строкового трудового договору на вимогу працівника є його заява про прийняття на роботу, в якій вказуються обставини або причини, що спонукають працівника найматися на роботу за строковим трудовим договором, а також строк, протягом якого він працюватиме. Такі правові висновки щодо застосування ч. ч. 1, 2 ст.\~23\~КЗпП України про підстави та порядок укладення строкового трудового договору викладено у постановах Верховного Суду від 25.01.2023 у справі №757/16504/20, від 05.06.2024 року у справі №601/2350/22, від 27.04.2021 року у справі №536/232/19, від 27.03.2023 у справі №428/2992/20, від 27.03.2023 у справі №428/2992/20, від 05.06.2024 у справі №601/2350/22 та від 27.04.2021 року у справі №536/232/19. Судом встановлено, що 26 серпня 2024 року [PERSON] власноручно написала та підписала заяву про прийняття її на роботу на посаду вчителя початкових класів Диківської гімназії Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, зазначивши строк з 26.08.2024 року до 26.08.2025 року включно за основним місцем роботи. На підставі вказаної заяви позивача, на умовах та на вказаний безпосередньо у заяві строк, між [PERSON] та Диківською гімназією Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області в особі директора Сьоміної Віталії Олександрівни, 26.08.2024 року було укладено трудовий договір №26, відповідно до якого [PERSON] прийнята на посаду вчителя початкових класів Диківської гімназії Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області з 26.08.2024 року строком до 26.08.2025 року включно та відповідачем видано наказ від 26.08.2024 року №30-К «Про прийняття на роботу», яким [PERSON] прийнято на посаду вчителя початкових класів з 26.08.2024 року за строковим трудовим договором до 26.08.2025 року. 04.06.2025 року Диківська гімназія Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області за вихідним №124 направила [PERSON] лист-попередження з інформацією про те, що з 26 серпня 2025 року її буде звільнено з посади вчителя початкових класів, на підставі ст. 49-2 КЗпПУ, у зв`язку з припиненням строку дії строкового трудового договору. Згідно з п. 2 ч. 1 ст.\~36\~КЗпП України підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2, 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договором. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Закінчення строку дії трудового договору і видання у зв`язку із цим наказу про звільнення не є ініціативою щодо розірвання трудового договору, а лише доводить відсутність ініціативи та наміру роботодавця переукласти або продовжити трудовий договір, трудові відносини. Отже, у тих випадках, коли трудовий договір укладався до настання певної події, такий договір вважається укладеним на певний строк, тому настання обумовленого факту є підставою для припинення трудового договору у зв`язку із закінченням строку. Такі правові висновки щодо застосування п.2 ч.1ст.36\~КЗпП України про підстави та порядок припинення строкового трудового договору викладено у постановах Верховного Суду від 17.06.2020 року у справі №676/5745/17, від 25.01.2023 у справі №757/16504/20, від 05.06.2024 року у справі №601/2350/22, від 27.04.2021 року у справі №536/232/19, від 27.03.2023 у справі №428/2992/20. 26.08.2025 року наказом директора Диківської гімназії Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області за №35-К «Про звільнення [PERSON] », позивача звільнено з посади вчителя початкових класів з 26.08.2025 року в зв`язку із закінченням строку дії трудового договору, п. 2 ст. 36 КЗпП України. 19 липня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року №2352-IX, яким в Кодекс законів\~про працю\~України внесені зміни і, зокрема, передбачено, що роботодавець зобов`язаний інформувати працівників, які працюють за строковим трудовим договором, про вакансії, що відповідають їх кваліфікації та передбачають можливість укладення безстрокового трудового договору, а також забезпечити рівні можливості таких працівників для його укладення (частина третя статті 23 КЗпП України). Тобто, аналіз положень ч. 3 ст.\~23\~КЗпП України у взаємозв`язку з іншими положеннями нормативно-правових актів дає підстави дійти висновку, що роботодавець зобов`язаний інформувати працівників, які працюють за строковим трудовим договором, про вільні посади (робочі місця), на які може бути працевлаштована особа, яка має відповідний рівень підготовки (освіти, результатів навчання), а також сукупність професійних знань, навичок та досвіду. При цьому такі вакансії повинні передбачати можливість укладення безстрокового трудового договору. При цьому, вказаний обов`язок покладено законодавцем виключно на роботодавця. Аналогічна правова позиція щодо наявності обов`язку у роботодавця інформувати працівника про вакансії, які передбачають можливість укладення безстрокового трудового договору міститься у постановах Верховного Суді від 16.09.2024 у справі №127/29926/23 та від 19.02.2025 у справі №339/530/23. Частиною ч. 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 82 ЦПК. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках.\~Збирання доказів\~у цивільних\~справах не\~є обов`язком\~суду,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Суд має\~право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Суд критично оцінює посилання представника відповідача про те, що позивача було доступним способом поінформовано про наявність вакансій, що відповідали кваліфікації [PERSON] , з огляду на таке. [PERSON] 20.06.2025 року зверталася до директора Диківської гімназії Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області з заявою про зобов`язання укладення з нею безстрокового трудового договору на посаду вчителя початкових класів або іншу посаду, що відповідає її кваліфікації та професійному досвіду, просила надати перелік вакантних посад з направлення відповіді на її адресу фактичного місця проживання. 25.06.2025 року за вихідним №140 Диківською гімназією Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області було надано відповідь [PERSON] на її звернення від 20.06.2025 року, в якій зазначено, що відповідно до п. 2 ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін.

Outcome: partial