Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-30 00:00:00

У грудні 2024 року [PERSON] звернулася до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому просить витребувати від [PERSON] на свою користь квартиру за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу належала квартира [ADDRESS] . З 13.09.2002 до 13.05.2014 позивачка була зареєстрована та постійно проживала у цій квартирі, після 13.05.2014 зареєстрована та проживає по [ADDRESS] . 21.10.2021 позивачці зателефонувала її подруга та повідомила, що невідомі особи намагаються проникнути до квартири. 23.10.2021 [PERSON] звернулася із заявою про вчинення кримінального правопорушення до ДРУП, за результатами чого було розпочато кримінальне провадження №12021041030001301 від 25.10.2021. В ході проведення досудового розслідування позивачка дізналась, що 20.10.2021 невідомі особи уклали від її імені з відповідачкою договір купівлі - продажу квартири, підробивши її підпис, що підтверджується відповідними висновками експертів під час проведення почеркознавчої експертизи в кримінальному провадженні та судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі №204/11849/22. Позивачка зазначає, що на час укладення договору купівлі - продажу від 20.10.2021 не перебувала на підконтрольній Україні території, тому фізично не могла підписати договір; чоловік позивачки, який «надав згоду» на продаж квартири, на час укладення договору помер; в договорі неправильно зазначено РНОКПП позивачки; паспорт особи, яка підписувала від імені позивачки договір, є підробленим. Разом з позовом подано заяву про забезпечення позову, яка ухвалою суду від 27.12.2024 задоволена частково; заборонено [PERSON] вчиняти дії щодо відчуження нерухомого майна: квартири за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2025, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, відкрито провадження у цивільній справі №203/7726/24, який визначено проводити в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, проведення підготовчого судового засідання у справі призначено на 04.02.2025. У судовому засіданні 04.02.2025, у зв`язку з неявкою учасників справи, розгляд справи відкладений на 21.02.2025. У судовому засіданні 21.02.2025, у зв`язку з неявкою учасників справи, розгляд справи відкладений на 13.03.2025. 22.02.2025 від представника відповідачки адвоката Туманова С.Г. до суду надійшла заява під назвою «заперечення проти позову», в якій він, посилаючись на місце здійснення адвокатом Карлаш І.А. адвокатської діяльності (м. Єнакієво), що вбачається зі змісту наданого ордеру, поставив під сумнів дійсність документів на підтвердження повноважень представника позивачки, з приводу чого вбачав необхідним здійснити її безпосередній допит в судовому засіданні; також наполягав на безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх оригіналів додатку до позову. У судовому засіданні 13.03.2025, в яке з`явилися представника обох сторін, по справі оголошено перерву до 09.04.2025. У судовому засіданні 09.04.2025, у зв`язку з неявкою учасників справи, розгляд справи відкладений на 06.05.2025. 06.05.2025 від представника відповідачки адвоката Туманова С.Г. до суду надійшла заява, в якій він звернув увагу на недобросовісність дій представника позивача, який зазначив в позові про наявність оригіналів документів, доданих до позовної заяви, які в нього знаходитися не можуть (матеріали кримінального провадження, висновок судового експерта), у зв`язку з чим наполягав на дослідженні оригіналів документів; з метою перевірки і наявності особи позивача як такої просив провести її допит в режимі відеоконференції; зауважив, що відсутність оригіналів документів та неможливість побачити позивача ставить під сумнів достовірність доданих документів та викладених від імені позивачки фактів. У судовому засіданні 06.05.2025 по справі оголошено перерву до 23.05.2025. У судовому засіданні 23.05.2025 закрито підготовче судове засідання, призначено цивільну справу до розгляду по суті на 21.07.2025, про що постановлено ухвалу. У судовому засіданні 21.07.2025 по справі оголошено перерву до 25.08.2025. У судовому засіданні 25.08.2025 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, представник відповідача проти задоволення позову заперечував, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами заявлені вимоги. 28.08.2025 від представника відповідача адвоката Туманова С.Г. до суду надійшла заява, в якій він звернув увагу суду на те, що необхідно «розрізняти преюдиційно встановлені факти та намагання представника позивача замінити преюдиційні факти преюдиційною оцінкою фактів». Судове засідання, призначене на 01.09.2025, знято з розгляду, у зв`язку з зайнятістю судді Іваницької І.В. в іншому провадженні. 26.10.2025 від представника відповідача адвоката Туманова С.Г. до суду надійшла заява, в якій він звернув увагу на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 03.07.2018 у справі №917/1345/17 та від 01.09.2020 у справі №907/29/19 щодо розмежування преюдиційних обставин, які не підлягають повторному доказуванню, та правової оцінки, наданої судом. 28.10.2025 від представника позивача адвоката Карлаш І.А. до суду надійшла заява, в якій він зазначив, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2024 у справі №204/11849/22 було встановлено, що позивачка не підписувала спірний договір купівлі - продажу квартири. Суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 174 ЦПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Згідно з частиною п`ятою статті 174 ЦПК України суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це за необхідне. Суд не визнав необхідним і не надав дозволу сторонам подати додаткові пояснення щодо окремих питань справи, тому ці пояснення слід залишити без розгляду. У судове засідання, призначене на 31.10.2025, сторони, їх представники не з`явилися. У судовому засіданні судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення суду. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2024 у справі №204/11849/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Софійченко Наталія Андріївна про застосування наслідків нікчемного правочину, скасування рішення державного реєстратора, поновлення в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності, припинення права власності, яке набрало законної сили, встановлені наступні обставини, які не підлягають доведенню під час розгляду цієї справи. На підставі договору купівлі-продажу від 17.12.2001, посвідченого державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Черненко І.М., за реєстровим № 2-4742, та зареєстрованого в КП «ДМБТІ» 15.01.2002 в реєстровій книзі № 488п за реєстровим № 1171-7, [PERSON] набула у власність трикімнатну квартиру [ADDRESS] . За даними паспорта громадянина України позивачка була зареєстрована у вказаній квартирі з 13.09.2002 до 13.05.2014. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 20.10.2021, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Софійченко Н.А., зареєстрованого за реєстровим №580, [PERSON] продала, а [PERSON] , придбала квартиру [ADDRESS] вартістю 1400 000,00 грн (один мільйон чотириста тисяч гривень, перерахованих покупцем на поточний рахунок у ПуАТ «КБ «Акордбанк» за платіжним дорученням № 1 від 20.10.2021. На підставі цього договору право власності на вказану квартиру зареєстровано за [PERSON] 20.10.2021 приватним нотаріусом Дніпровського МНО Софійченко Н.А . За даними Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України за вих. № 91-42416/0/15-21 від 01.11.2021 [PERSON] у період з 01.01.2021 по 25.10.2021 лише єдиний раз перетнула лінію розмежування - КППВВ Чонгар (Салькове), в`їхавши на підконтрольну територію України 23.10.2021, тобто у 2021 році позивачка до 23.10.2021 не перебувала на підконтрольній Україні території та, відповідно, і у місті Дніпрі. Під час укладення договору купівлі-продажу квартири від 21.10.2021 була подана заява [PERSON] , посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського МНО Зайченко І.А. 02.09.2021, в якій він надав згоду дружині [PERSON] на відчуження квартири [ADDRESS] . Разом з тим, чоловік позивачки - [PERSON] , з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 05.10.1994, помер у віці 63 років [INFO] у м. Сніжне, про що Центральним відділом ДРАЦС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 14 березня 2024 року вчинений актовий запис № 8 та видано свідоцтво серії [NUMBER] . Згідно з висновком Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 30.09.2024 № СЕ-19/117-24/14116-ПЧ, виконаного за ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.07.2024 у справі №204/11849/22, підпис в договорі купівлі-продажу квартири від 20.10.2021, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Софійченко Наталією Андріївною, та зареєстрований в реєстрі за № 580, на останній сторінці, після слів «Продавець», виконаний не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням її підпису. Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина перша статті 205 ЦК України). Відповідно до абзацу першого частини другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з абзацом першим частини першої, частин другої та третьої статті 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу. За положеннями статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (абзац перший частини першої статті 216 ЦК України). Згідно з абзацом першим частини першої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Статтею 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до абзацу першого статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Тлумачення вищенаведених норм ЦК України свідчить, що обов`язковим елементом двостороннього правочину (в даному випадку купівлі-продажу) є дії його сторін щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, тобто правочин не може бути визнаний таким, що відбувся, без цілеспрямованих дій його сторін, які є вираженням їх волевиявлення. Отже, основним критерієм, за яким можна розмежувати укладені та неукладені правочини купівлі-продажу, є факт вираження сторонами правочину їх волевиявлення - зовнішньої об`єктивної форми виявлення волі особи, що проявляється у вчиненні цілеспрямованих дій з метою зміни цивільних правовідносин, що склалися на момент вчинення правочину. Коли ж відсутній факт вираження волевиявлення стороною двостороннього правочину, можна говорити про відсутність обов`язкового суб`єкта цивільних правовідносин та, як наслідок, констатувати відсутність фактичної підстави для виникнення договірних правовідносин. Тобто, на відміну від укладених правочинів, у цьому випадку не виникає самої можливості піддати юридичній оцінці об`єктивно відсутній юридичний факт (цілеспрямовану дію), існування якого було б зумовлено юридично значимим волевиявленням учасника цивільних правовідносин. Натомість у випадку недійсності чи нікчемності правочину насамперед йдеться про юридичну кваліфікацію об`єктивно наявного та вираженого у певний спосіб волевиявлення суб`єкта права щодо виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин. Таким чином, на відміну від неукладеного правочину, оспорюваний та нікчемний правочин є такими, що відбулися, а його сторони виразили своє волевиявлення на зміну цивільних правовідносин. Конструкція частини третьої статті 203 ЦК України визначає наявність волевиявлення учасника правочину обов`язковим і безумовним елементом, додержання якого є необхідним для чинності правочину. При цьому таке волевиявлення має бути: 1) вільним; 2) відповідати внутрішній волі учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю на вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. Підпис на правочині, для якого визначено обов`язкову письмову форму, виконує функцію підтвердження волевиявлення сторони, зафіксованого у тексті цього правочину. При цьому підпис є обов`язковим атрибутом письмової форми правочину. З огляду на зміст частини четвертої статті 203, частини першої статті 215, частини першої статті 218 ЦК України закон не пов`язує недійсність правочину з недотриманням установленої для нього обов`язкової письмової форми, частиною якої є підпис сторін. Водночас укладеність договору пов`язується з досягненням сторонами згоди з усіх істотних його умов (див. частину першу статті 638 ЦК України). Належним підтвердженням досягнення сторонами згоди щодо визначених у договорі умов є, зокрема, їх підписи. Неукладеність договору у зв`язку з недотриманням установленої для нього законом обов`язкової письмової форми, зокрема й щодо його підписання, повинна насамперед корелюватися з відсутністю у сторони правочину волевиявлення на його укладення, про що може свідчити факт непідписання договору цією особою чи підписання його від імені сторони іншою неуповноваженою особою (підроблення підпису). Відсутність (підроблення) підпису сторони правочину, щодо якого передбачена обов`язкова письмова форма, за загальним правилом не свідчить про недійсність цього правочину, а вказує на дефект його форми та за відсутності підтвердження волевиявлення сторони на його укладення, свідчить про неукладеність такого правочину. Неукладений правочин не може бути визнаний недійсним чи вважатися нікчемним (недійсним у силу вимог закону), оскільки недійсність правочину як приватноправова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів, щодо яких було виражено волевиявлення сторін правочину, або ж їх відновлювати. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 204/8017/17 (провадження № 14-29цс23). У справі, яка розглядається, судом встановлено, що договір купівлі - продажу квартири від 20.10.2021 не підписувався [PERSON] , а тому не відповідав її внутрішній волі на вчинення цього правочину (продаж квартири), що свідчить про відсутність волевиявлення на вчинення правочину з відчуження спірного майна та підписання договору купівлі-продажу неуповноваженою особою. При цьому суд звертає увагу, що висновок судової почеркознавчої експертизи від 30.09.2024 № СЕ-19/117-24/14116-ПЧ, виконаний за ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.07.2024 у справі №204/11849/22, тобто отриманий відповідно до вимог закону, є допустимим і достовірним доказом у справі, яка розглядається. Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Стороною відповідача не надані ґрунтовні заперечення для відхилення судом висновку експерта від 30.09.2024 № СЕ-19/117-24/14116-ПЧ, підстави для його відхилення судом відсутні. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що підписання договору купівлі-продажу від імені [PERSON] іншою неуповноваженою особою свідчить про те, що вона фактично не є учасником договірних правовідносин. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що необхідно кваліфікувати договір купівлі-продажу квартири від 20.10.2021, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Софійченко Н.А. та зареєстрований за реєстровим №580 як неукладений, оскільки власник майна не виражав своєї волі на відчуження належного йому нерухомого майна. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2024 року у справі № 204/8017/17 (провадження № 14-29цс23) дійшла висновку про те, що належним способом захисту права особи, майно якої вибуло з її законного володіння за неукладеним договором купівлі-продажу, є віндикаційний позов - витребування майна із чужого незаконного володіння чи від добросовісного набувача. Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже, якщо нерухоме майно, що вибуло з фактичного володіння його власника за неукладеним договором купівлі-продажу, було зареєстровано за іншою особою без відповідної на те правової підстави, власник такого майна може витребувати його із чужого незаконного володіння у всіх випадках відповідно до статті 387 ЦК України. При цьому відсутністю правової підстави в цьому випадку потрібно розуміти: реєстрацію спірного нерухомого майна за стороною неукладеного правочину; реєстрацію спірного майна за третьою особою на підставі правочину, укладеного всупереч нормам чинного законодавства. Відчуження нерухомого майна за неукладеним договором потрібно розглядати як вибуття такого майна з володіння власника не з його волі (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 204/8017/17 (провадження № 14-29цс23). Тому належним способом захисту позивача в цій справі є вимога про витребування спірного нерухомого майна на підставі статті 387 ЦК України. Саме у зв`язку з тим, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.12.2024 у справі №204/11849/22 позивачу було відмовлено у задоволенні позову в зв`язку з неналежним способом захисту, позивач звернувся з позовом у цій справі. З огляду на встановлені обставини та зроблені правові висновки щодо неукладеності договору купівлі - продажу квартири від 20.10.2021, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Софійченко Н.А., зареєстрованим за реєстровим №580, за яким у позивачки вибуло майно (квартира за адресою: [ADDRESS] ), суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Згідно ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви в сумі 12 112,00 грн та заяви про забезпечення позову в сумі 484, 48 грн (всього в сумі 12 596,48 грн) покладаються на відповідача.

Outcome: approved