Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

В лютому 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки та третьої особи про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що відповідачка є матір`ю їх малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з ним та перебувають на його утриманні. Відповідачка як мати дітей безвідповідально відноситься до своїх батьківських обов`язків та ухиляється від виховання та утримання дітей. Просив суд позбавити відповідачку батьківських прав щодо малолітніх дітей. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та пояснив, що відповідачка виїхала за кордон в 2023 році та з того часу не приймає участь у вихованні та утриманні дітей, які проживають разом із позивачем. Просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідачка подала до суду заяву, в якій заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав, зазначивши, що на даний час перебуває за кордоном, де народила дитину, яка наразі має 3 місяця, а тому не може приїхати до дому та в достатній мірі матеріально допомогти своїм дітям. Проте, вона приймає участь у вихованні дітей, тому просила відмовити в позові. Представник органу опіки та піклування Ванчиковецької сільської ради Чернівецького району подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, в якому не заперечував проти задоволення позову. Свідок [PERSON] показала суду, що є матір`ю позивача, який проживав разом із відповідачкою та дітьми в іншому домоволодінні в с. Ванчиківці Чернівецького району. Проте, в 2023 році відповідачка виїхала за кордон та з того часу позивач разом із дітьми перейшли жити до неї. Діти часто спілкуються по телефону із відповідачкою, однак остання ніякої матеріальної допомоги їм не надає, посилаючись на те, що вона має 3-місячну дитину. Свідок [PERSON] показав суду, що є сусідом позивача, який виховує двох малолітніх дітей. Відповідачку, яка є матір`ю дітей, протягом останніх двох років він вдома не бачив. Свідок [PERSON] показала суду, що вона є родичкою позивача, з яким проживають його малолітні діти. Мати останніх перебуває за кордоном. Проте, їй відомо, що діти часто спілкуються із їх матір`ю по телефону, остання цікавилась їх життям та успішністю в школі. Суд в порядку ст. 171 СК України в судовому засіданні вислухав думку малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , щодо даного спору між їх батьками. Останні пояснили, що на даний час проживають разом із батьком, який опікується ними та утримує їх. Мати проживає за кордоном останні два роки, проте вони спілкуються часто із нею по телефону. Остання запитує у них як у них справи, яка успішність в школі, однак не надає ніякої матеріальної допомоги. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши правові позиції сторін та обставини, на які сторони посилаються учасники судового розгляду як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із позивачем. Діти навчаються у 5-Б класі Ванчиковецького ліцею Ванчиковецької сільської ради Чернівецького району. Відповідачка з травня 2023 року виїхала за кордон та не проживає разом із дітьми, що підтверджується актом опитування сусідів від 31 січня 2025 року та довідкою головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 25 вересня 2025 року. На виконанні у Новоселицькому відділі ДВС у Чернівецькому районі перебуває виконавче провадження № 68024655 від 30 грудня 2021 року з примусового виконання виконавчого листа № 720/1922/21 виданого 08 грудня 2021 року Новоселицьким районним судом про стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Станом на жовтень 2025 року борг зі сплати аліментів становить 95324 гривень. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Ванчиковецької сільської ради, який затверджений рішенням виконкому № 49 від 06 березня 2024 року, відповідачку доцільно позбавляти батьківських прав щодо своїх малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідачка не піклується про фізичний та духовний розвиток своїх дітей та на даний час знаходиться за кордоном і не підтримує зв`язок з дітьми взагалі. Статтею дев`ятою Конвенції ООН про права дитини 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно правовим положенням, викладених у третьому розділі Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним\~середовищем для\~фізичного,\~духовного,\~інтелектуального,\~культурного,\~соціального розвитку\~дитини,\~її матеріального\~забезпечення і\~несе відповідальність\~за створення\~належних умов\~для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Виховання в\~сім`ї\~є першоосновою\~розвитку особистості\~дитини. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Сімейні відносини базуються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Загальні засади (принципи) мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Справедливість\~це одна з основних засад права, яка є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Зазначені правові висновки щодо дотримання принципу справедливості висловив Конституційний Суд України у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004. Дії учасників сімейних правовідносин мають бути добросовісними, характеризуватися чесністю, відкритістю й повагою до інтересів інших членів суспільства. Водночас учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб. Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників сімейних правовідносин, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц). Згідно до ч. 1 ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до частин 1-3\~статті 157 СК України\~питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені\~батьківських\~прав у тому разі, коли вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України викладених в п.п. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав встановлено, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на\~увазі,\~що позбавлення батьківських прав є\~крайнім\~заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування\~вирішується\~лише\~після\~повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи\~та\~характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголосив на тому, що питання сімейних відносин маєгрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Досліджуваними судом доказами встановлено, що відповідачка хоча і проживає з травня 2023 року окремо від своїх малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , оскільки виїхала за кордон, де народила іншу дитину, однак цікавиться їх життям та навчанням, систематично спілкуються по мобільному телефону із ними, не бажає бути позбавленою батьківських прав, що свідчить про її інтерес до власних дітей із якими підтримує зв`язок. Остання заявила, що бажає бути ближче до своїх дітей, однак у зв`язку із тим, що народила дитину, яка наразі має 3 місяця, не може приїхати до них та в повній мірі матеріально забезпечити їх. Тож, суд приймає до уваги дані пояснення відповідачки, які із урахуванням воєнного стану в Україні, призвели до виїзду громадян за кордоном, що ускладнює процес їх спілкування із дітьми та участь у їх вихованні. Приймаючи до уваги, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає недоведеними посилання позивача на факти умисного злісного неналежного виконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків. Беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачкою, які б свідчили про злісне ухилення нею від виховання своїх дітей і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, у матеріалах справи відсутні. Посилання позивача на наявність заборгованості по аліментах не може свідчити в достатній мірі про свідоме нехтування відповідачкою своїми обов`язками саме щодо виховання дитини, при встановлених судом обставинах. Так, Верховний суд наголошує, що факт несплати аліментів сам по собі не є достатньою підставою для позбавлення батьківських прав (постанова від 21 травня 2024 року, справа 303/801/23, провадження № 61-16570св23). Також, безпідставним є посилання на притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності за ст. 184 ч. 1 КУпАП, оскільки постановою Новоселицького районного суду від 22 лютого 2021 року дане провадження щодо події, яке мало місце аж 09 лютого 2021 році, було закрито за малозначністю. Приймаючи до уваги, що відповідачка виявляє бажання піклуватися про своїх дітей та судом не встановлено фактів умисного її ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, вчинення нею будь-якого негативного психологічного тиску на своїх дітей, спричинення їм будь-якої моральної чи фізичної шкоди, то суд не знаходить достатніх підстав, передбачених ст. 164 СК України для позбавлення її батьківських прав, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Тим самим, суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування Ванчиковецької сільської ради, який затверджений рішенням виконкому № 49 від 06 березня 2024 року, про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачку, оскільки позиція органу опіки є поспішною, помилковою та такою, що не відповідає інтересам дитини. Так, обставини зазначені у висновку органу опіки та піклування, які стали підставою для його прийняття, як те, що відповідачка не піклується про фізичний та духовний розвиток своїх дітей та на даний час знаходиться за кордоном і не підтримує зв`язок з дітьми взагалі, повністю були спростовані дослідженими судом доказами. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Зважаючи, що в ході судового розгляду відповідачка висловила думку, що дійсно вона в силу певних об`єктивних обставин, які склалися, недостатньо приймає участь у вихованні своїх дітей, то суд приходить до висновку, що її необхідно попередити про зміну ставлення щодо виховання дітей. На підставі Конвенції ООН про права дитини 1989 року, ст.ст. 11-14 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 7, 141, 157, 164, 166, 171 СК України, суд

Outcome: dismissed