Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача 1. Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до \~відповідача [PERSON] , в якій просить зобов`язати відповідача [PERSON] не чинити їй перешкоди в користуванні житлом шляхом вселення її у квартиру за адресою: [ADDRESS] , з передачею ключів від вхідних дверей зазначеної квартири, а також стягнути на її користь судові витрати. 2. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є співвласницею частини квартири за адресою: [ADDRESS] ., з якої частина належить їй на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, видане на підставі рішення виконавчого комітету Самбірського МБТІ від 02.01.1995 №3 та частина належить на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . Іншими співвласниками є її мати [PERSON] та брат [PERSON] . 3. Вказує, що протягом тривалого періоду часу вона та члени її сім`ї проживали разом у вказаній квартирі, однак, в березні 2025 року відповідач вигнав її з дочкою [PERSON] та матір`ю з квартири та почав погрожувати фізичною розправою. 4. Посилається на те, що відповідач чинить перешкоди у користуванні її власністю, вона не має доступу до квартири та своїх речей, оскільки, відповідач замінив дверні замки. Доповнює, що на даний час вона змушена проживати в с.Черневе, де проживає її мати [PERSON] , доїжджати до місця до роботи в м.Мостиська. 5. Також зазначає, що неодноразово вживала заходи щодо усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом звернення до Відділення поліції №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області, після чого відносно відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. 6. Враховуючи, що відповідач такими діями порушує її права як співвласника нерухомого майна на користування житлом, а тому вона звернувся до суду із даним позовом. 7. Відповідач відзиву на позов не надав. ІІ. Позиція учасників справи 8. В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Кіт В.Ю. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити повністю. Надали аналогічні пояснення тим, які викладені у позовній заяві. 9. В\~судовому засіданні відповідач [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, оскільки позов є безпідставним та необґрунтованим. Вказав, що позивачка є його рідною сестрою, квартира належить їм на праві спільної часткової власності, частку квартири має також їх мати. Зазначив, що позивачка добровільно покинула квартиру, переїхала проживати до матері в село, він перешкоди їй не чинив у користуванні даною квартирою, позивачка має право проживати в ній і користуватися нею, як і він. Доповнив, що заміна замка і ключів від квартири, були зумовлені вчиненням крадіжки у їхній квартирі, внаслідок чого він викликав працівників поліції в межах кримінального провадження, а відповідачка є обізнаною про факти крадіжки в квартирі та факти відсутності замка до дверей деякий час. Після крадіжки в квартирі, він замінив замок і ключі, в комплект яких входить 5 ключів, з яких він має він один ключ, а 4 ключі віддав їхній з позивачкою матері, вважав, що їх мати надала позивачці ключ. Тому, за будь-яких умов, не може передати позивачці ключ, оскільки вони перебувають у матері. Вважає, що у справі відсутні належні та допустимі докази факту вчинення ним перешкод у користуванні квартирою, тому у задоволенні позову слід відмовити. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі 10. Ухвалою суду від 02.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 11. Ухвалою суду від 25.06.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. ІV. Обставини справи, встановлені Судом 12. Судом встановлено, що позивачці на праві спільної часткової власності належить 1/ частка квартири, зокрема, частка спірної квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру (будинок), виданого Мостиською міською радою народних депутатів 10.01.1995 року (розпорядження (наказ) №3 від 02 січня 1995), зареєстрованого Самбірським МБТІ і записано в реєстрову книгу за №1447-4, а також частка спірної вищевказаної квартири в порядку спадкування після смерті бабусі [PERSON] перейшла у власність позивачки на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданому 16.05.2014 року державним нотаріусом Мостиської державної нотаріальної контори Яксманицьким Р.С., за реєстровим №549 (а.с. 7-9). 13. Відповідачу та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить по 1/4 частці спірної квартири за адресою [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру (будинок), виданого Мостиською міською радою народних депутатів 10.01.1995 року (розпорядження (наказ) №3 від 02 січня 1995), зареєстрованого Самбірським МБТІ і записано в реєстрову книгу за №1447-4 (а.с.7). 14. Як вбачається з копії паспорту громадянина України (а.с. 5), та витягів з реєстру територіальної громади №2025/006675283 від 21.05.2025(а.с. 6), №2025/06675444 від 21.05.2025 (а.с.11), позивачка [PERSON] та її дочка [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою спірної квартири: [ADDRESS] . 15. Набувши право власності на частку у спірній квартирі позивачка позбавлена можливості користуватись своєю власністю, оскільки відповідач чинить перешкоди в користуванні квартирою, що підтверджено письмовими доказами, зокрема в талонах-повідомленнях єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу події №3456 від 26.03.2025, №5122 від 13.05.2025 до ВП № 1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області (а.с.12), Постанові Мостиського районного суду Львівської області від 21.07.2025 у справі 448/866/25 про притягнення відповідача [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.173-2 КУпАП. 16. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] матір позивачки та відповідача, повідомила суду, що їй належить частка у квартирі, позивачці частки, відповідачу частки. Вона проживає в селі, у березні 2025 року до неї переїхала проживати позивачка, вказавши, що відповідач змінив замок у дверях, бо зламалася серцевина, ключі від помешкання надавати відмовився. Пояснила, що між сторонами існують конфлікті відносини, відповідач не пускає позивачку до квартири, чинить перешкоди у користуванні такою. Позивачка зверталася з цього приводу до поліції, які фіксували такі звернення, якими документами їй невідомо. Свідок підтвердила, що відповідач надав їй 4 ключі від замка вхідних дверей до квартири. 17. Допитана в судовому засіданні позивачка [PERSON] , в якості свідка, повідомила суду, що їй належить частка у квартирі, у користуванні якою чиняться перешкоди. На початку березня 2025 року вона прийшла до належної їй квартири, однак, не змогла туди потрапити, оскільки замок був замінений, вона зверталася до відповідача про припинення перешкод в користуванні квартирою, проте без результатів. Зазначила, що неодноразово зверталася до поліції з даного приводу, неодноразово приходила до квартири, але відповідач не пускав її туди. Вказала, що на даний час проживає у селі зі своєю матір`ю та дочкою. Проживає там не за власною волею, а через те, що відповідач своїми діями порушує її права і чинить перешкоди в користуванні квартирою. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. V. Застосоване Судом законодавство А. Загальні засади судочинства 18. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). 19. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 20. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 21. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 22. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. 23. Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. 24. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 25. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. 26. У відповідності до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 27. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає. 28. Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у\~статті 129 Конституції України. 29. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Б. Щодо вимоги усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення 30. Статтею 41 Конституції України\~передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. 31. Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. 32. Відповідно до\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права. 33. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 4 листопада 1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. 34. Пункт 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожній особі, крім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. 35. Такий загальний захист поширюється як на власника житла (рішення у справі «Gillow v. the U.K.» від 24.11.1986), так і на наймача (рішення у справі «Larkos v. Cyprus» від 18.02.1999). 36. У рішенні ЄСПЛ у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» поняття «житло» не обмежується приміщенням, у якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків із конкретним місцем. 37. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло (рішення ЄСПЛ від 13.05.2008 у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства»). 38. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. 39. Згідно до\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. 40. Згідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 2\~ст. 319 ЦК України\~власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. 41. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1\~ст. 321 ЦК України). 42. Відповідно до частини першої\~статті 356 ЦК України,власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. 43. Згідно з частинами першою, третьою\~статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. 44. Частиною першою статті 383\~ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. 45. Відповідно до ст. ст.150,155 ЖК України,громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім передбачених законом випадків. 46. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. 47. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. 48. Вирішуючи даний позов, суд бере до уваги правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 20 грудня 2021 року у справі № 310/9577/19, згідно з яким у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майно власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. VI. Висновки суду 49. Звертаючись до суду, позивачка пред`явила позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] , шляхом вселення, з огляду на те, що відповідач доступу до квартири та речей у ній не надає, змінив дверні замки, вона не має можливості потрапити у належне їй майно, розпоряджатись ним та вільно користуватись. Вважає такі дії відповідача порушують гарантовані чинним законодавством права як власника майна. 50. Судом було встановлено, що позивачці на праві спільної часткової власності належить частка у спірній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Інша частина квартири належить відповідачу [PERSON] та [PERSON] по частці. 51. Визначальним для захисту права на підставі норми ст. 391 ЦК України права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16). 52. Під час розгляду справи було встановлено, що відповідач чинить перешкоди позивачці у користуванні вищевказаним майном. Внаслідок відмови відповідача надати ключі від спірної квартири позивачці та забезпечити вільний доступ до неї, остання несе певні обмеження у праві користування спірною квартирою. Позивачка зверталася до органів поліції з цього приводу. Крім того, згідно постанови Мостиського районного суду Львівської області від 21.07.2025 у справі 448/866/25, яка має для суду преюдиціальне значення, встановлено факт притягнення відповідача [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.173-2 КУпАП. Із змісту вказаної постанови встановлено, що відповідач 13.05.2025 року о 14:30 год., перебуваючи за місцем реєстрації, вчинив домашнє насильство економічного характеру відносно своєї сестри [PERSON] , в ході якого позбавляв таку житла, а саме: замінив серцевину замка вхідних дверей квартири, у зв`язку з чим обмежив доступ до квартири, внаслідок чого завдано шкоду психічному та фізичному здоров`ю потерпілій особі. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що не оскаржував такої постанови. Встановлені факти, свідчать про те, позивачка як співвласник квартири має право на вселення в неї, в зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що порушене право позивачки підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача [PERSON] не чинити перешкоди у користуванні квартирою, вселити позивача у спірну квартиру за адресою: [ADDRESS] . 53. Факт чинення відповідачем перешкод позивачу у володінні та користуванні відповідною часткою спірної квартири є перед судом доведеним. Відповідач не спростував доводи позивача з приводу порушення його права на володіння та користування часткою у спірній квартирі, будь - яких доказів на адресу суду на спростування вказаної обставини не надав. 54. Щодо позовної вимоги позивачки про зобов`язання відповідача надати їй ключі від вхідних дверей до даної квартири, суд зазначає, що в цій частині позову слід відмовити. Під час розгляду спору, встановлено, що відповідач замінив замок і ключі, в комплект яких входить 5 ключів, з яких позивач має один ключ, а 4 ключі відповідач віддав їхній з позивачкою матері, вважав, що їх мати надала позивачці ключ. Свідок [PERSON] (мати позивачки та відповідача) підтвердила, що відповідач надав їй 4 ключі від замка вхідних дверей до квартири, які перебувають у неї. Тому, відповідач, маючи лише один ключ від квартири, позбавлений можливості передати позивачці ключі, при цьому, позивачка має можливість взяти такий ключ у їхньої матері, з якою вона разом проживає, і яка має 4 комплекти ключів. 55. Згідно вимог ст. 12, 81 ЦПК, позивачка, належними і допустимими доказами частково довела свої позовні вимоги про порушення відповідачем своїми діями її прав. Відповідач не спростував доводів позивачки. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд встановив, що права позивачки підлягають ефективному юридичному захисту, а позовні вимоги до часткового задоволення. 56. Спір вирішений в межах заявлених вимог,

Outcome: partial