Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

У вересні 2025 року через систему «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» звернулося до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до\~ [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2203552325201, понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 31.07.2017 Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] уклали кредитний договір. Позивач зазначає, що кредитор виконав свої зобов`язання та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість. Позивач стверджує, що на підставі укладеного з первісним кредитором договору факторингу він набув права вимоги до відповідача за вказаним правочином. Оскільки відповідач не погасив заборгованість у добровільному порядку, позивач звернувся до суду з цим позовом. Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 22 вересня 2025 року відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Водночас, відповідач ухвалу судді від 22 вересня 2025 року про відкриття провадження не отримав, оскільки надіслана судом на його адресу кореспонденція повернулася до суду без вручення з відміткою уповноваженого працівника Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Позивачу копія ухвали судді про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи доставлена до його електронного кабінету. У прохальній частині позовної заяви представник позивача просив розглядати справу за його відсутності за правилами спрощеного позовного провадження, не заперечував проти ухвалення судом заочного судового рішення. 06.10.2025 відповідач подав до суду клопотання про витребування доказів в АТ «Банк Кредит Дніпро». Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 20 жовтня 2025 року відмовив у задоволенні клопотання [PERSON] про витребування доказів у цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 13.10.2025 представник позивача Мельник В.В. подала до суду клопотання про долучення до матеріалів справи доказів. 16.10.2025 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким із заявленим розміром позовних вимог не погоджується з огляду на наступне. Згідно з наданим АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» звiтом по рахунку [NUMBER] за перiод з 31.07.2017 по 15.12.2021 за кредитним договором № 2203552325201, за яким заявлено позов про стягнення боргу, погашено борг в розмірі 50276,25 грн. З огляду на це вважає, що для обрахунку заборгованості необхідно погоджену суму до повернення за кредитом, яка вказана у Графіку платежів Додаток №1 до кредитного договору, який не наданий позивачем та первинним кредитором, зменшити на суму погашеного боргу в розмірі 50276,25 грн. Крім того вказує, що в матеріалах справи відсутні відомості про суму до повернення, до матеріалів справи надано кредитний договір лише частково, без додатку №1 з графіком погашення, згідно Розділу №9 кредитного договору. Позивач не надав заяву про надання кредиту, УДБО, графік платежів, розрахунок сукупної вартості кредиту та тарифи банку. Тобто, кредитний договір наданий частково, без всіх аркушів та у формі фотокопії/ксерокопії. Через надання лише окремих аркушів договору відповідач вбачає сумніви у достовірності проведених нарахувань боргу з підстави неможливості перевірки їх без графіку погоджених щомісячних платежів, а розрахунок боргу не є безспірним чи таким, що не потребує доказування. Зауважує, що позивач не надав первинну фінансову документацію про зобов`язання позичальника, з відомостей якої вирахувано борг. Відповідач звертає увагу суду на те, що положення ст. 625 ЦК України не застосовуються під час дії карантинних обмежень. Таке застосування заборонене п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» та п.15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за кредитним договором за таке прострочення, в тому числі і від процентів за неправомірне фактичне користування кредитом, після закінчення строку кредитування, що нараховуються за ст. 625 ЦК України, а не лише від сплати неустойки (пені та штрафу). Звертає увагу суду на те, що розмір комісії нарахований позивачем у розмірі боргу за тілом наданого кредиту. Стягнення щомісяця комісії суперечить правовій позиції Верховного Суду, за якою комісія сплачується одноразово. Розмір одноразової сплати за комісією згідно з Розділом №9 кредитного договору становить 2570,40 грн. Тому розмір комісії, який заявлений позивачем до стягнення в сумі 13437,75грн, відповідач не визнає. Зазначає, що, згідно з відомостями виписок по рахунку, наданих 13.10.2025 стороною позивача позичальник щомісяця сплачував комісію. З огляду на це заборгованість за комісією він не визнає з підстав повного погашення та переплати за цим видом платежу. Крім цього, позивач заявив до стягнення розрахунок інфляційних витрат у розмірі 482,51 грн та 3% річних у розмірі 78,47 грн за період 15.12.2021 - 23.02.2022 (період дії карантинних обмежень), які нараховані на підставі ст. 625 ЦК України, однак не підлягають нарахуванню. Також звертає увагу на те, що публічна частина договору, яким є Універсальний договір банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», який розміщений на офіційному веб-сайті Банку: https://creditdnepr.com.ua, не містить підпису позичальника та не підтверджує чи були внесені в нього зміни та не підтверджує погодження умов ні розрахунку, ні сум до повернення. Оскільки позивач надав не надав кредитний договір у повному обсязі, не вказав суму до повернення та не зазначив орієнтовну вартість витрат, а також відповідач не отримував повідомлення про зміну кредитора чи наявність боргу, тому відповідач просить відмовити у задоволені позову. 27.10.2025 відповідач подав до суду додаткові пояснення згідно з якими зазначає, що строк кредитування, згідно з аркушем 2 розділу 9 кредитного договору, з 30.06.2017 по 30.07.2020 (36 місяців). Кінцева дата повернення кредиту 30.07.2020. Станом на 30.07.2020 (останній день строку кредитування) борг становив 4\~897,00 грн, згідно аркушу 15 виписки, що надана банком до матеріалів справи. Станом на 03.02.2020 заборгованість становила 895,85грн, згідно з аркушем 34 виписки по банківському рахунку. Після закінчення строку кредитування станом на 15.12.2021 борг становив 13\~637,97 грн. Строк кредитування та право на нарахування процентів закінчився 30.07.2020. Відповідач зазначає, що всі нарахування процентів після закінчення строку кредитування (після 30.07.2020) він не визнає. Звертає увагу суду на те, що нарахування процентів за ст. 1048 ЦК України після закінчення строку кредитування є незаконним та безпідставним. Просить позовні вимоги задовольнити частково в сумі 4897,00 грн заборгованості за кредитним договором станом на день закінчення строку кредитування, згідно з випискою по банківському рахунку. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Оскільки справа призначена судом до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, тому для її розгляду відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться. Дослідивши наявні у справі докази та з`ясувавши обставини справа, суд встановив таке. 31.07.2017 Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2203552325201. Відповідно до умов договору позичальник просив надати йому строковий кредит без забезпечення на таких умовах: Бажана сума кредиту на споживчі потреби 20400,00 грн. Строк кредиту 36 місяців. Форма погашення ануїтет. Рахунок на який має бути здійснена видача суми кредиту на споживчі потреби: 26256056884801 в ПАТ «Банк Кредит Дніпро». Цільове призначення кредиту на споживчі потреби та для оплати комісії за надання кредиту. Назва продукту кредит готівкою, відкритий ринок, довідка про дохід, 36 місяців, ставка 9%. Дата надання кредиту 31 липня 2017 року. Кінцева дата виконання зобов`язання клієнта 30 липня 2020 рік. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою і складає: на строкову заборгованість по кредиту 9,000% річних, на прострочену заборгованість по кредиту 56,00% річних. Комісія за надання кредиту 2570,40 грн. Щомісячна комісія 3,90% від суми споживчого кредиту. 15.12.2021 АТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Цикл Фінанс» уклали Договір факторингу №15/12/21, відповідно до умов якого АТ «Банк Кредит Дніпро» передає ТОВ «Цикл Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Цикл Фінанс» приймає належні АТ «Банк Кредит Дніпро» права вимоги до божників, вказаних у реєстрі боржників. За умовами цього договору до позивача перейшли права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, який формується згідно Додатку 1 та є невід`ємною частиною цього договору. На підтвердження права вимоги до відповідача позивач надав документ з назвою «Витяг з Реєстру боржників до договору факторингу № 15/12/21 від 15.12.2021». За твердженням позивача відповідач свої зобов`язання за договором позики належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість. На підтвердження розміру заборгованості позивач подав до суду документи з назвою «Розрахунок заборгованості за кредитним договором № 2203552325201 від 31.07.2017», згідно з відомостями якого заборгованість за кредитним договором не погашена, залишок заборгованості складає 33760,04 грн. Також надав документ з назвою «Виписка з особового рахунка за кредитним договором №2203552325201 від 31.07.2017» за період з 31.07.2017 по 15.12.2021. Заборгованість за кредитним договором становить 33760,04 грн, з яких: 13637,97 грн заборгованість за тілом кредиту, 6684,32 грн заборгованість по процентах, 13437,75 грн заборгованість по комісії. Нормативно-правове обґрунтування. Згідно\~зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно із ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 525, 526, 546 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Згідно зі\~ ст. 625 ЦК України,\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до\~статті 639 ЦК України,\~договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч. 1\~ст. 1049 ЦК України,\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 1\~ст. 1048 ЦК України,\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України,\~за кредитним договором банк або інша фінансова\~установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України,\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно\~зі статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статей 1077-1078 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно зі\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 43 ЦПК України,\~обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається на осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Висновки суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд дійшов до таких висновків. Вирішуючи спір у цій справі, суду належить встановити чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову у їх задоволенні. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд зазначає таке. З матеріалів справи суд встановив, що спірні правовідносини стосуються наявності у позивача права вимоги до відповідача у справі щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. За твердженням позивача таке право вимоги він набув на підставі договору факторингу, укладеного з первісним кредитором. На підтвердження наявності права вимоги до відповідача позивач додав до позовної заяви копію договору факторингу, укладених між ним та первісним кредитором, а також Витяг з реєстру боржників, який є додатком до цього договору, та інші додатки до договору. Виходячи зі змісту вказаних доказів суд дійшов висновку про те, що позивач довів наявність у нього права вимоги до відповідача у спірних правовідносинах. За твердженням позивача відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість. Стягнення вказаної заборгованості є предметом спору в цій справі. Суд враховує, що особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений між відповідачем та первісним кредитором. Надані позивачем на обґрунтування позовних вимог докази містять відомості про укладений між сторонами договір та погоджені сторонами умови щодо розміру кредиту; розміру, порядку нарахування та погашення процентів за користування кредитом та прострочення погашення боргових зобов`язань; інші умови, що свідчать про фіксацію волі сторін договору кредитування. На цих документах наявний підпис відповідача. Отже, суд доходить висновку про те, що сторони обумовили у письмовому вигляді суттєві умови договору про розмір процентної ставки, порядок їх сплати. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач довів на підставі належних та допустимих доказів погодження сторонами договору умов про розмір та порядок отриманого кредиту, нарахування процентів за користування ним , а також умови повернення отриманих у позику грошей та плати за користування ними. Виходячи з презумпції правомірності правочину, задекларованої у\~ст. 204 ЦК України, суд вважає доведеним факт існування між сторонами договірних відносин. Крім цього, суд бере до уваги таке. На підтвердження факту невиконання відповідачем зобов`язань за означеним кредитним договором та суми заборгованості, позивач надав до суду документи з назвою «Розрахунок заборгованості» та «Виписка по рахунку» за період до 15.12.2021. Верховний Суд у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16 виклав правовий висновок, за яким банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Згідно з відомостями виписки з карткового рахунку відповідача, останній активно користувався картковим рахунком, здійснював часткове погашення заборгованості, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором. Отже, надані позивачем виписка про рух коштів по рахунку підтверджує обставини видачі кредиту та його розмір, а також розмір заборгованості за кредитом. З відомостей наданих позивачем розрахунків та виписки про рух коштів по рахунку суд встановив, що відповідач здійснив часткове погашення за цим договором кредиту, первісний кредитор зарахував сплачені кошти у рахунок погашення суми тіла кредиту та процентів за користування кредитом. Строк дії кредитного договору з 30.06.2017 по 30.07.2020. Відповідно до відомостей наданих позивачем розрахунків заборгованості станом на 15.12.2021 та довідки про наявність заборгованості, розмір суми основного боргу за тілом кредиту становить 13637,97 грн, розмір заборгованості за процентами становить 6684,32 грн. Проценти нараховані в межах строку кредитування. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що факт невиконання кредитного договору боржником підтверджений належним чином. Суд бере до уваги доводи відповідача про часткове погашення суми заборгованості. Водночас зазначена ним сума погашення у розмірі 50276,25 грн не знайшла свого підтвердження наявними у матеріалах справи доказами. Інших, крім наданих позивачем, доказів на підтвердження вказаного обґрунтування заперечення проти суми позову відповідач не надав, також не надав власного розрахунку дійсної, на його думку, заборгованості. Отже, суд вважає вимоги позову в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення заборгованості по комісії суд зазначає таке. Суд встановив, що умовами договору кредиту передбачено сплату позичальником щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,9 % на місяць від основної суми кредиту. Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту, передбачена у графіку платежів. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 895,85 грн щомісяця. Надані позивачем до позову розрахунки заборгованості містять відомості про сплату відповідачем у рахунок погашення заборгованості за комісією у розмірі 34655,89 грн. При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Оскільки у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), банк не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем під час укладання кредитного договору, суд вважає, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~(10 червня 2017 року), щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Правовий висновок щодо застосування цих норм права викладений у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 і цей висновок є релевантним до спірних правовідносин та на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягає застосуванню судом. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо. Суд має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У зв`язку з цим суд вважає, що нарахована сума комісії не підлягає стягненню з позичальника. Стосовно вимог позову про стягнення з відповідача інфляційних витрат, штрафу (пені) суд зазначає таке. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року\~«Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого\~Законом № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому воєнний стан продовжено, він триває і наразі. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18. За змістом вказаного пункту, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З огляду на це суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у частині вимог про стягнення з відповідача інфляційних витрат, штрафу (пені). За таких обставин суд вважає, що на користь\~\~позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 20322,29 грн (тіло та проценти). Оскільки суд дійшов висновку, що нарахована позивачем сума комісії не підлягає стягненню з позичальника, а надані позивачем до позову розрахунки заборгованості містять відомості про сплату відповідачем у рахунок погашення заборгованості за комісією у розмірі 34655,89 грн (здійснення платежів за нікчемною умовою договору), тому суд дійшов висновку про те, що у разі зарахування цієї суми в рахунок погашення наявної заборгованості за тілом кредиту та процентами, заборгованість відповідача у спірних правовідносинах відсутня. Водночас, суд ухвалив про відмову у прийнятті заяви відповідача про часткове визнання позову у розмірі 4897,00 грн, оскільки така заява суперечить його правам та охоронюваним законом інтересам. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, за своєю природою змагальність судочинства заснована на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства ? суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелює можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. На відповідача покладено обов`язок спростувати заявлені у позові вимоги. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 31.05.2022 у справі № 194/329/15-ц, загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, якими суд керувався при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо. Суд має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти». Сам по собі наданий стороною позивача розрахунок заборгованості не підтверджує наявність у відповідача заборгованості саме в зазначеному розмірі. Верховний Суд у постановах від 27.03.2020 у справі № 703/3063/18, від 14.07.2021 у справі № 641/2207/18 виснував, що наданий позивачем\~розрахунок кредитної\~заборгованості не\~є безспірним\~доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу. Суд вважає ці висновки Верховного Суду застосовними до спірних правовідносин. Повертаючись до обставин справи, що розглядається, суд встановив, що додані позивачем до позовної заяви документи не є належними, достатніми та допустимими доказами в справі на підтвердження факту існування у відповідача простроченої заборгованості у розмірі, який зазначений у позовній заяві. Навпаки, надані позивачем докази спростовують наявність у відповідача заборгованості у спірних правовідносинах. Суд наголошує, що кожен учасник справи самостійно визначає стратегію захисту своїх прав, зміст своїх вимог і заперечень. Водночас, цивільним процесуальним законодавством передбачено, що суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Проте, позивач до суду не заявив будь-які клопотання з метою реалізації своїх прав. Отже, позивач у розумінні приписів ст. 12, 77-81 ЦПК України не довів розмір та наявність заборгованості відповідача та як наслідок позивач не довів обгрунтованість позовних вимог. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення цього позову. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України,\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи результат\~вирішення цієї\~справи розподіл судових витрат не здійснюється.

Outcome: dismissed