Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

[PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] звернулася до суду із позовом до ТОВ «ВНП»,\~ що знаходиться за адресою: вул. Київська, буд. 64 в с. Корделівка Хмільницького району Вінницької області, в якому просить, з врахуванням уточнюючої позовної заяви,\~ стягнути з ТОВ «ВНП» на її користь заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку в сумі 43 783,98 грн.,\~ середній заробіток за несвоєчасний розрахунок (з 28.03.2025 по день подачі позовної заяви 26.05.2025) в сумі 54114 грн., з відрахуванням усіх обов`язкових платежів, передбачених законодавством та понесені судові витрати в сумі\~ 1211,20 грн.. Мотивує тим, що вона з 19.06.2024 по 28.03.2025 працювала у відповідача оператором заправних станцій (3 розряду) АЗС №50. Наказом відповідача №107-К від 28.03.2025 вона була звільнена з роботи 28.03.2025 за згодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. На день звільнення з роботи товариством з нею не було проведено розрахунку при звільненні, а саме: не виплачено заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку. Вимогу про виплату заробітної плати вона пред`явила відповідачу в день звільнення 28.03.2025, який і був її останнім робочим днем. Після звільнення з роботи, всупереч обіцянкам і діючому законодавству, всі її неодноразові численні звернення до керівництва підприємства про необхідність погашення боргу, фактично залишено\~ без уваги і реагування. 07.04.2025 вона звернулася до відповідача з письмовою заявою про виплату їй заборгованості по заробітній платі та надання інформації про суму заборгованості. Відповіді на свій лист вона не отримала, тому звернулася із скаргою на гарячу лінію Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці. З листа Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 01.05.2025 вбачається, що відповідач за відпрацьований нею час з листопада 2024 року по березень 2025 року має виплатити їй 43783,98 грн., компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в кількості 19 календарних днів в сумі 7457,12 грн.. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк не надав, ухвала про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження направлялася за місцем знаходження відповідача, однак конверт повернувся на адресу суду з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Суд, дослідивши письмові докази в справі, вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач працювала у відповідача з 19.06.2024 по 28.03.2025 на посаді оператора заправних станцій (3 розряду) АЗС № 50 та була звільнена з роботи за згодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. Вказані обставини підтверджуються записами трудової книжки позивача [NUMBER] та наказом № 107-К від 28.03.2025 (а.с.6,7-9). Копія заяви позивача на ім`я директора ТОВ «ВНП» від 07.04.2025 підтверджує, що позивач зверталася за видачею довідки про розмір її заборгованості з невиплаченої заробітної плати. Вказану заяву представником товариства було отримано 16.04.2025, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с. 10,11). Лист Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 01.05.2025 свідчить, що посадовою особою Управління інспекційної діяльності у Вінницькій області Міжрегіонального управління було здійснено позаплановий захід державного нагляду (контролю) у формі перевірки в ТОВ «ВНП». При проведенні позапланової перевірки документально встановлено, що при звільненні [PERSON] не виплачені всі належні розрахункові кошти, а саме: в сумі 43783,98 грн., що є порушенням ч. 1 ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (а.с.12).\~ Таким чином, борг підприємства перед позивачем на день звільнення 28.03.2025 становить в загальній сумі 43783,98 грн.. Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч.1 ст. 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються з ч.1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Структура заробітної плати визначена ст. 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до вимог ч. 1ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Вказана норма кореспондує ст. 24 Закону України «Про оплату праці». У Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 щодо тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» Конституційний Суд України зазначив, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснено нарахування таких виплат. За висновком Конституційного Суду України, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Право працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду викладеним у постанові від 08.02.2022 у справі № 755/12623/19. Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Установивши при розгляді справи про стягнення\~ заробітної плати\~ у\~ зв`язку\~ із\~ затримкою\~ розрахунку\~ при\~ звільненні, що працівникові не були виплачені\~ належні\~ йому\~ від\~ підприємства, установи,\~ організації\~ суми\~ в день звільнення,\~ коли ж він у цей день не був на роботі,\~ - наступного дня\~ після\~ пред`явлення\~ ним роботодавцеві\~ вимог\~ про розрахунок,\~ суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній\~ заробіток\~ за\~ весь\~ період затримки розрахунку,\~ а при непроведенні його до розгляду справи - по\~ день\~ постановлення\~ рішення,\~ якщо\~ роботодавець\~ не доведе відсутності в цьому своєї вини.\~ Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.\~\~ Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України\~\~ цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи\~ мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав\~ та обов`язків, визначених законом.\~ Кожна сторона повинна довести ті обставини,\~ які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивач стверджує в позовній заяві, що вимогу про виплату заробітної плати вона пред`явила відповідачу в день звільнення, який і був її останнім робочим днем. До даного часу заборгованість по заробітній платі їй не виплачено.\~ Представником відповідача не доведено, що позивачеві не виплачено належні від підприємства суми не з їх вини.\~ Не виплачуючи заборговані позивачеві суми, відповідач порушив її право на своєчасне одержання винагороди за працю, гарантоване Конституцією України (ст.43), Законом України «Про оплату праці» та обмеживши право на використання його власності для задоволення життєвих потреб грошових коштів протягом 43-х днів (по день звернення із заявою до суду 27.05.2025, оскільки позовні вимоги позивачем не уточнено). Відповідачем заборгованість по заробітній платі не погашено до даного часу, тобто відповідно до ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню на користь працівника середній\~ заробіток\~ за\~ весь\~ період затримки розрахунку по\~ день\~ постановлення\~ рішення. Однак, позивач позивні вимоги\~ не уточнювала у вказаній частині, а тому\~ підлягає стягненню на користь працівника середній\~ заробіток\~ за\~ весь\~ період затримки розрахунку по день подачі позову - 27.05.2025.\~ Відповідно до ч.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» розмір середньої заробітної плати визначається згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (з наступними змінами та доповненнями.) Так, відповідно до ч.2 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку, матеріальна (грошова) допомога. Якщо працівника прийнято (оформлено) на роботу не з першого числа місяця, проте дата прийняття на роботу є першим робочим днем місяця, то цей місяць враховується до розрахункового періоду як повний місяць. У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. З долучених до матеріалів справи позивачем Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Форми ОК-5, наданих Пенсійним фондом України, вбачається, що за січень лютий 2025 року позивачеві нараховувалась сума заробітку для нарахування пенсії від ТОВ «ВНП», зокрема за січень 2025 року 11599,39 грн., за лютий 2025 8926,76 грн., що в загальній сумі становить 20526,15 грн. (а.с. 13-14). Таким чином, середньоденний заробіток позивача становить: (11599,39 + 8926,76): (23+20) = 477,35 грн.. З позивачем в день звільнення мав бути проведений розрахунок. Відповідно з відповідача слід стягнути невиплачену заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 43783,98 грн.,\~ та компенсацію за несвоєчасний розрахунок в розмірі середнього заробітку за час затримки по 27.05.2025, яка складає: 477,35 грн. (середньоденний заробіток)\~ х 43 (робочі дні з часу звільнення по день звернення до суду, з 28.03.2025 по 27.05.2025 = 20526,05 грн. (середній заробіток за час затримки по 27.05.2025).\~ В задоволені решти вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку слід відмовити. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.\~ Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн. в дохід держави за вимогу про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку, за вимогу про стягнення заробітної плати позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі (1211,20х37,93%)=459,40 грн. на користь позивача та в сумі\~ 1211,20 грн. в дохід держави\~ (1% ціни позову).

Outcome: partial