Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

25.03.2025 року на підставі ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25.02.2025 року, яка 13.03.2025 року набрала законної сили, вказана цивільна справа надійшла до суду, в якій позивач в особі свого представника за електронною довіреністю адвоката Тараненко Артема Ігоровича засобами електронного суду просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором кредитної лінії №00-10705234 від 26.12.2023 року, укладеним між відповідачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Качай гроші» на суму 7000,00 грн. при укладенні договору строком на 240 календарних днів до 22.08.2024 року, вимогу за яким було передано спочатку другому кредитору ТОВ «Макс кредит» 22.01.2024 року на підставі договору факторингу №22-01/2024 в межах вимоги до відповідача на суму 8876,00 грн., з яких 7000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 1176,00 грн. - заборгованість за несплаченими відсотками та 700,00 грн. - заборгованість за комісією, а вже 16.08.2024 року позивачу від другого кредитора на підставі договору факторингу №16082024-МК/ейс на суму 33236,00 грн., з яких 7700,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 25536,00 грн. - заборгованість по несплаченим процентам за період з до 27.05.2024 року. Також просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору у розмірі 2422,20 грн. та 7000,00 грн. витрат на правову допомогу у порядку ст.137 ЦПК України, які складаються із 1000,00 грн. - витрат на вивчення матеріалів справи, 500,00 грн. - складання адвокатського запиту, 500,00 грн. - складання адвокатського запиту та 5000,00 грн. - складання позовної заяви. При цьому представник позивача просив суд розглянути справу за відсутності позивача та підтримав заявлені позовні вимоги. Також представник позивача надав заяву, в якій просив витребувати у порядку ст.84 ЦПК України з АТ КБ «Приватбанк» інформацію про емітування на ім`я відповідача платіжної картки [NUMBER] ; інформацію про зарахування на вказану картку 7700,00 грн. у період 26.12.2023 року - 17.10.2024 року за транзакцією №40359-36790-34934 від 26.12.2023 року; надати інформацію чи був/є номер 0979721103 фінансовим номером телефону за карткою [NUMBER] та чи знаходиться вказаний номер телефону в анкетних даних відповідача; у разі підтвердження зарахування коштів на вказану картку надати первинні бухгалтерські документи, що підтвердять факт перерахування коштів; надати повний номер рахунку відповідача за вищевказаною карткою; за неможливості надати вказані документи надати докази неможливості. В обгрунтування позову було зазначено, що відповідач, отримавши кошти у товаристві з обмеженою відповідальністю «Качай гроші», вимога за якою була згодом придбана другим кредитором ТОВ «Макс кредит», і згодом вже позивачу від другого кредитора, належним чином свої зобов`язання не виконував, що є підставою для стягнення з нього отриманих кредитних коштів разом із процентами, що відповідає вимогам укладеного первинного кредитного договору та є відповідним способом захисту прав кредитора. Ухвалою судді від 27.03.2025 року справа була прийнята до свого провадження, провадження у праві відкрито у спрощеному позовному провадженні без виклику (повідомлення) сторін, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову, частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів з АТ КБ «Приватбанк» (а.с.86-87). Позивач та його представник вказану ухвалу отримали засобами електронного суду (а.с.89-90), а відповідач вказану ухвалу отримав у порядку п.6 ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.95). 16.04.2025 року на адресу суду надійшла відповідь АТ КБ «Приватбанк» від 07.04.2025 року на виконання вимог ухвали суду про відкриття провадження з підтвердженням емітування картки на ім`я відповідача та про зарахування 7000,00 грн. від первинного кредитора на вказану картку (а.с.93-94). Заяви, клопотання від сторін у справі не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися, відповідач відзив на позовну заяву не подавав. 25.04.2025 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних суддів» від 26.02.2025 року, відповідно до норм якого найменування Первомайського міськрайонного суду Харківської області було змінено на Златопільський міськрайонний суд Харківської області. При цьому відповідно до норм вказаного закону було доповнено підпунктом 3 пункт 3-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якого зміна найменування місцевого загального суду не призводить до його реорганізації чи ліквідації або утворення нового суду. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 26.12.2023 року між відповідачем та первинним кредитором - товариством з обмеженою відповідальністю «Качай гроші» був договір кредитної лінії №00-10705234, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти від позивача у розмірі 7000,00 грн. строком на 240 календарних днів із поверненням кредиту 22.08.2024 року зі сплатою процентів у визначеному розмірі (а.с.50-54). Відповідач підписав вказаний договір одноразовим електронним ідентифікатором. Кошти відповідачу були перераховані в день укладання договору 10.01.2024 року через платіжний сервіс «Platon» технологічного оператора платіжних послуг первинного кредитора ТОВ «Платежі онлайн» на його картку, емітовану в АТ «Універсалбанк», що підтверджується інформаційною довідкою №204/09 від 09.09.2024 року вказаного оператора платіжних послуг (а.с.63-64), довідкою первинного кредитора про перерахування коштів (а.с.65-66) та відповіддю від АТ КБ «Приватбанк» від 07.04.2025 року на ім`я суду на виконання вимог ухвали судді про відкриття провадження (а.с.93). Як вбачається із наданого суду розрахунку заборгованості позивача, який був складений ще первинним кредитором, сума заборгованості є зафіксованою у розмірі 33236,00 грн. та складається із 7700,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту та 25536,00 грн. - заборгованості за нарахованими процентами, як зменшеними у період з 26.12.2023 року до 22.01.2024 року, так і стандартними у період з 23.01.2024 року до 22.08.2024 року (а.с.19-20). При цьому перехід права вимоги відбувся під час дії відповідного договору, а тому другий кредитор мав повне право в межах строку дії договору нараховувати відсотки за користування коштами, оскільки для відповідача набув право кредитора. 22.01.2024 року між первинним кредитором та другим кредитором - ТОВ «Макс кредит» - був укладений договір факторингу №22-01/2024, відповідно до якого право вимоги до боржників переходить до фактора в день підписання акту приймання-передачі реєстру боржників за оплати фактором клієнту суми фінансування (а.с.10-17). 22.01.2024 року між первинним та другим кредиторами був підписаний акт приймання-передачі до вищевказаного договору факторингу від 22.01.2024 року, відповідно до якого до другого кредитора перейшли права вимоги до 18598 боржників на загальну суму заборгованості 139691609,01 грн. (а.с.18). Відповідно до реєстру боржників від 22.01.2024 року як додатку до вищевказаного договору факторингу права вимоги до відповідача перейшло до другого кредитора у сумі 8876,00 грн. , з яких 7000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 1176,00 грн. - заборгованість за процентами станом на 22.01.2024 року та 700,00 грн. - комісія (а.с.21-22). 16.08.2024 року між другим кредитором ТОВ «Макс кредит» та позивачем було укладено договір факторингу №16082024-МК/ЕЙС, відповідно до якого другий кредитор передавав, а позивач приймав вимоги щодо боржників за відповідну суму фінансування (а.с.24-32). 16.08.2024 року між другим кредитором та позивачем був підписаний акт приймання-передачі до договору факторингу від 16.08.2024 року, відповідно до якого до позивача перейшли права вимоги до 9192 боржників на загальну суму заборгованості 137609617,75 грн. (а.с.33). Відповідно до реєстру боржників від 16.08.2024 року як додатку до вищевказаного договору факторингу права вимоги до відповідача перейшло від другого кредитора до позивача щодо заявленої ціни позову у розмірі 33236,00 грн., з яких 7000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 1176,00 грн. - заборгованість за процентами станом на 22.01.2024 року та 700,00 грн. - комісія (а.с.34-35). Вирішуючи справу по суті суд погоджується, що відповідач належним чином не виконував укладений з первинним кредитором договір, що призвело до порушення прав первинного кредитора та виникнення заборгованості, а тому вимоги позивача в частині стягнення тіла кредиту підлягають задоволенню у повному обсязі. При цьому, заборгованість в дійсності складає 32536,00 грн., а не визначені позивачем 33526,00 грн., оскільки нарахування комісії за видачу кредиту у розмірі 700,00 грн. прямо порушує вимоги законодавства та є нікчемною нормою на час укладення договору. Вважати встановлення комісії належним способом оплати за договором не можна, оскільки розмір комісії встановлено за сам факт видачі кредиту, а тому умови договору про комісію не можуть бути застосовані відносно кредитних правовідносин, оскільки суперечать вимогам ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно. Відтак, умови договору про сплату комісії первинному кредитору за сам факт отримання кредиту, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд вважає нікчемними, а тому нарахована заборгованість за комісією не підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, у судовому засіданні підтвердилися вимоги у розмірі 32536,00 грн. замість 33236,00 грн. заявлених вимог разом з комісією, що складає 97,89% від загальних вимог. Саме в цій частині суд вимоги позивача задовольняє. Відповідно саме в частині 97,89% у порядку ст.141 ЦПК України повинні бути стягнуті з відповідача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору, що становить 2371,29 грн. від сплаченої суми 2422,40 грн. Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу суд не погоджується із їх розміром, заявленим до стягнення позивачем, оскільки вважає такі витрати не справедливими та не розумними. 22.11.2024 року укладено договір про надання правничої допомоги №2211/Е між позивачем та адвокатським бюро «Тараненко та партнери» (далі - Договір про правничу допомогу)(а.с.36-37). Відповідно до додаткової угоди №6 до Договору про правничу допомогу від 22.11.2024 року встановлено, що адвокатське бюро бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу позивачу щодо представлення інтересів у суді, у тому числі у стягненні заборгованості з відповідача (а.с.38-39). Згідно із актом прийому-передачі наданих послуг від 22.11.2024 року визначено, що адвокатське бюро «Тараненко та партнери» надало послуги позивачу на суму 7000,00 грн. в даній справі як правову допомогу, яка складається із 5000,00 грн. - за складання позовної заяви, 1000,00 грн. - вивчення матеріалів справи, 500,00 грн. - підготовка адвокатського запиту та 500,00 грн. підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування коштів (а.с.40). Відповідно до п.3.6 Договору про правничу допомогу гонорар сплачується виключно в разі стягнення коштів з відповідача не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем фактичного отримання коштів на рахунок позивача, тобто сплата витрат на професійну правничу допомогу пов`язана із вирішенням справи судом по суті. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, процесуальний закон передбачає доведення розміру витрат на професійну правову допомогу шляхом подання стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, детального опису робіт (наданих послуг), а також надання доказів понесення таких витрат та їх співмірності у випадку заперечень проти їх розміру іншої сторони. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката, адвокатського бюро та адвокатського об`єднання за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом або іншою формою здійснення адвокатської діяльності час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Частиною 4 ст.137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial