Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою; затвердити графік спілкування та участі у вихованні малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] : - систематичні зустрічі по будням з 17.00 години до 21.00 години за місцем проживання дітей; - вихідні з 14.00 години до 21.00 години (відвідування парку, дитячих майданчиків та інших громадських місць з обов`язковим урахуванням здоров`я дітей); - побачення з дітьми кожні другу та четверту суботу і неділю місяця з правом відвідування культурних та розважальних заходів, а також з правом забирати дітей до місця свого проживання та залишатися з ночівлею за місцем проживання батька, без супроводу матері; - дні народження та святкові дні за попередньою домовленістю між батьками дітей; - друга половина канікул (з можливістю пересування до інших міст в цілях відвідування розважальних та розвиваючих дитячих комплексів, екскурсій, зоопарків та інших подібних закладів. З урахуванням безпеки дітей через воєнний стан в країні); зобов`язати [PERSON] дотримуватись графіка побачень та не перешкоджати його спілкуванню з дітьми. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15 жовтня 2022 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб Апостолівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №141. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у них відсутні спільні інтереси, взаєморозуміння, наявні різні погляди на життя. Вважає, що шлюб між ними є лише формальним, оскільки особисті відносини між ними тривалий час мають негативний характер, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Спільного господарства вони не ведуть. Вважає, що надання строку на примирення не виправить стан їхніх шлюбних відносин, оскільки вказані обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення між ними в минулому не принесли жодних результатів. Вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Майнових спорів між ними немає. Вважає, що шлюб припинив своє існування, тому просить його розірвати. Відповідачка перешкоджає нормальному спілкуванню його з дітьми та не дозволяє брати дітей до інших міст в цілях відвідування розважальних та розвиваючих дитячих комплексів, екскурсій, зоопарків та інших подібних закладів, а також ночівлю дітей за місцем його проживання. Ці обставини призвели до того, що він вимушений звернутись до суду та просить визначити запропонований ним порядок зустрічей з синами, а також зобов`язати відповідачку не чинити перешкод у спілкуванні з синами у встановлені графіком дні. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні частково визнали позовні вимоги позивача, в частині розірвання шлюбу просять відмовити в задоволенні, оскільки шлюб вже розірвано 19.07.2024 року; щодо вимоги про затвердження графіку спілкування та участі у вихованні дітей відносно старшої дитини не заперечують спілкування та участь позивача без присутності матері, а відносно меншої дитини заперечують і просять спілкування та участь позивача в присутності матері. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав клопотання, в якому просить суд розглянути справу за відсутності їх представника. Суд, вислухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 76\~ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як встановлено судом, 15 жовтня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] Апостолівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) був зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис №141 (а.с.4). Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.5, 6). 19 липня 2024 року заочним рішенням Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Рішення набрало законної сили 20.08.2024 року (а.с.122). На теперішній час спільні діти проживають разом з відповідачкою та мешкають разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Позивач бажає повною мірою виконувати свої обов`язки по вихованню, догляду та нормальному розвитку дітей, мати можливість піклуватись про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, а також їх матеріальні потреби. Між тим відповідачка відмовляє позивачеві у можливості вільно спілкуватися з дітьми, що стало причиною для звернення до суду, оскільки вирішити це питання мирним шляхом і домовитися не виходить. Позивач просить суд зобов`язати відповідачку [PERSON] усунути перешкоди у його спілкуванні з синами шляхом встановлення порядку способів його участі у спілкуванні та вихованні дітей. Встановити наступний порядок спілкування позивача з синами [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] : - систематичні зустрічі по будням з 17.00 години до 21.00 години за місцем проживання дітей; - вихідні з 14.00 години до 21.00 години (відвідування парку, дитячих майданчиків та інших громадських місць з обов`язковим урахуванням здоров`я дітей); - побачення з дітьми кожні другу та четверту суботу і неділю місяця з правом відвідування культурних та розважальних заходів, а також з правом забирати дітей до місця свого проживання та залишатися з ночівлею за місцем проживання батька, без супроводу матері; - дня народження та святкові дні за попередньою домовленістю між батьками дітей; - друга половина канікул (з можливістю пересування до інших міст в цілях відвідування розважальних та розвиваючих дитячих комплексів, екскурсій, зоопарків та інших подібних закладів. З урахуванням безпеки дітей через воєнний стан в країні). До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми закону. Відповідно до ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 151\~СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно зі ст.12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст.18 Конвенції про права дитини). Відповідно до ч.1 ст.141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 159\~СК України визначено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Позовні вимоги позивача зводились до того, що він позбавлений можливості вільного, безперешкодного спілкування та виховання малолітніх синів, а тому просив суд зобов`язати відповідача не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з ними. Згідно з частинами другою та третьою статті 157\~СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини перша, друга статті 159 СК України). Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 19\~СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суду не надано жодних даних, що негативно характеризують позивача, внаслідок чого у суду відсутні виключні обставини, які б перешкоджали позивачеві приймати участь у вихованні синів. Відповідно до частин першої та другої статті 15\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року, (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: partial