Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

15 жовтня 2024 року позивач ТОВ «Іннова Фінанс» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 15.01.2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» і фізичною особою - [PERSON] було укладено Договір про надання грошових коштів у позику № 2717640124. Договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до Договору позики Позикодавець зобов`язувався надати Позичальнику Кредит на суму у розмірі 7 000 грн. 00 коп., шляхом перерахунку на вказаний Позичальником рахунок, уключаючи використання реквізитів платіжної картки на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Позику у погоджений умовами Договору строк або достроково та сплатити проценти за користування Позикою, нараховані згідно п. 2.6.1., п.п. 4.1. - 4.2. та п. 4.4. цього Договору, його додатків. Основні умови Договору щодо надання коштів у позику: тип позики - кредит; мета отримання кредиту: для власних потреб; строк позики (строк дії Договору) 10 днів; дата надання позики: 15.01.2024 року; дата повернення позики: 25.01.2024 року; дисконтна (знижена) процентна ставка (застосовується у відповідності до умов Програми Лояльності ТОВ «Іннова Фінанс» - 1,99 % на день (726,35 % річних); процентна ставка Позаакційна (базова) -2,99 % на день (1091,35 % річних) фіксована. Позивач ТОВ «Іннова Фінанс», як позикодавець, свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти у розмірі 7 000 грн. 00 коп. В той же час відповідач, всупереч умовам Договору позики та норм статей 525, 526, 530, 536, 610, 612 Цивільного Кодексу України (надалі за текстом - ЦК України), свої зобов`язання за Договором належним чином не виконав, суму позики не повернув, проценти за користування грошовими коштами не сплатив. У зв`язку чим, станом на дату звернення до суду заборгованість [PERSON] перед позивачем складає 36 225 грн. 00 коп., з яких 7 000 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту та 29 225 грн. 00 коп. - заборгованість за процентами. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «Іннова Фінанс» загальну суму заборгованості за Договором про надання грошових коштів у позику № 2717640124 від 15.01.2024 року у сумі 36 225 грн. 00 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. Ухвалою від 30 жовтня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 28 січня 2025 року представниця відповідача [PERSON] - [PERSON] подала до суду відзив на позов, у якому зазначила, що відповідач [PERSON] заперечує факт укладання Договору про надання грошових коштів у позику № 2717640124 від 15.01.2024 року. Зазначає, що дійсно, [PERSON] користувався послугами фінансових установ задля отримання коштів на умовах споживчого кредиту, зокрема, і послугами ТОВ «Іннова Фінанс», у зв`язку із чим у нього був наявний особистий кабінет у інформаційно-телекомунікаційній системі https://my.finsfera.ua// (ТОВ «Іннова Фінанс»). У вказаному особистому кабінеті вже були наявні особисті данні [PERSON] , зокрема, місце реєстрації: [ADDRESS] , код РНОКПП [NUMBER] , тел. [NUMBER] . Однак вказує, що [PERSON] 15.01.2024 року не укладав Договору про надання грошових коштів у позику № 2717640124, оскільки з грудня 2023 року [PERSON] не користувався мобільним номером телефону [NUMBER] , натомість з 02.12.2023 почав користуватись мобільним номером телефону [NUMBER] . Після заміни номеру мобільного телефону, відповідач більше не користувався номером [NUMBER] (в тому числі і 15.01.2024 року). У січні 2024 року [PERSON] стало відомо, що на його ім`я за допомогою номеру мобільного телефону [NUMBER] (яким [PERSON] не користувався з грудня 2023 року) було оформлено ряд позик в фінансових установах ТОВ «Качай гроші», ТОВ «Аванс Кредит», ТОВ «Іннова Фінанс». Однак, сам [PERSON] таких позик не оформляв. У зв`язку із вищевикладеним, 17.01.2024 року [PERSON] звернувся до ХРУП ГУНП в Хмельницькій області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, на підставі якої 18.01.2024 року до ЄРДР було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України за № 12024243000000169. Станом на дату подання відзиву досудове розслідування триває. Також, в ході проведення досудового розслідування [PERSON] стало відомо, що мобільний номер телефону [NUMBER] було перенесено з його фізичної сім-картки на іншу сім-картку. Враховуючи вищевикладене, оскільки станом на дату укладання Договору про надання грошових коштів у позику № 2717640124 від 15.01.2024 року [PERSON] не користувався мобільним номером телефону [NUMBER] , а вказаний номер телефону був перенесений на іншу сім-картку, [PERSON] був позбавлений можливості укласти Договір про надання грошових коштів у позику № 2717640124 від 15.01.2024 року, оскільки саме на мобільний номер телефону надходили одноразові ідентифікатори для підпису вказаного договору. Окрім цього зазначає, що [PERSON] не є власником банківської картки з номером [NUMBER] , на яку 15.01.2024 року ТОВ «Іннова Фінанс» за посередництвом ТОВ «Фінансова компанія Контрактовий Дім» було перераховано 7 000,00 грн. Враховуючи вищевикладене, представниця відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову про стягнення з [PERSON] заборгованості за Договором про надання грошових коштів у позику № 2717640124 від 15.01.2024 року. Ухвалою суду від 29 січня 2025 року по справі було витребувано докази. 30 січня 2025 року представниця позивача ТОВ «Іннова Фінанс» Шведка Д.І. подала до суду відповідь на відзив. Ухвалою суду від 27 березня 2025 року по справі було витребувано докази. Ухвалою суду від 01 травня 2025 року по справі було витребувано докази. Ухвалою суду від 30 червня 2025 року по справі було витребувано докази. Представник позивача ТОВ «Іннова Фінанс» в судове засідання не з`явився, у позовній заяві зазначив клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представниця [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її та відповідача відсутності, проти задоволення позову заперечила в повному обсязі. Згідно положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частина перша статті 2 ЦПК України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами першою та другою статті 10 ЦПК України встановлено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Судом встановлено, що звертаючись до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості ТОВ «Іннова Фінанс» покликалось на те, що 15.01.2024 року між ТОВ «Іннова Фінанс» і [PERSON] було укладено Договір про надання грошових коштів у позику № 2717640124. Договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до Договору позики Позикодавець зобов`язувався надати Позичальнику Кредит на суму у розмірі 7 000 грн. 00 коп., шляхом перерахунку на вказаний Позичальником рахунок, уключаючи використання реквізитів платіжної картки ( [NUMBER] ), на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Позику у погоджений умовами Договору строк або достроково та сплатити проценти за користування Позикою, нараховані згідно п. 2.6.1., п.п. 4.1. - 4.2. та п. 4.4. цього Договору, його додатків. Основні умови Договору щодо надання коштів у позику: тип позики - кредит; мета отримання кредиту: для власних потреб; строк позики (строк дії Договору) 10 днів; дата надання позики: 15.01.2024 року; дата повернення позики: 25.01.2024 року; дисконтна (знижена) процентна ставка (застосовується у відповідності до умов Програми Лояльності ТОВ «Іннова Фінанс» - 1,99 % на день (726,35 % річних); процентна ставка Позаакційна (базова) -2,99 % на день (1091,35 % річних) фіксована. Позивач ТОВ «Іннова Фінанс», як позикодавець, свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти у розмірі 7 000 грн. 00 коп. В той же час відповідач, всупереч умовам Договору позики своїх зобов`язань належним чином не виконав, суму позики не повернув, проценти за користування грошовими коштами не сплатив. У зв`язку чим, станом на дату звернення до суду заборгованість [PERSON] перед позивачем складає 36 225 грн. 00 коп., з яких 7 000 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту та 29 225 грн. 00 коп. - заборгованість за процентами. На підтвердження свої позовних вимог позивачем надано суду копію анкети клієнта [PERSON] із зазначенням фінансового номеру позичальника [NUMBER] та номеру банківського рахунку [NUMBER] ; копію довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 2717640124 від 15.01.2024 року; копію договору № 160523/1 від 16.05.2023 року про надання послуг з приймання та переказу платежів із Додатком № 1; копію кредитного договору № 2717640124 від 15.01.2024 року з Додатком № 1 із зазначенням фінансового номеру позичальника [NUMBER] та номеру банківського рахунку [NUMBER] , який підписаний через телекомунікаційну систему з одноразовим ідентифікатором bfdnqzd5b; копію квитанції до платіжної інструкції № 19737-1354-82069393 від 15.01.2024 року про переказ кредитних коштів в сумі 7 000 грн. 090 коп. на картку № [NUMBER] ; копію паспорту споживчого кредиту; копію правил надання грошових коштів у позику ТОВ «Іннова Фінанс». Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до частини 1 та 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ході розгляду справи, відповідач [PERSON] стверджував, що з грудня 2023 року не користувався мобільним номером телефону [NUMBER] , натомість з 02.12.2023 року почав користуватись мобільним номером телефону [NUMBER] . Після заміни номеру мобільного телефону, відповідач більше не використовував номер [NUMBER] . Із відповіді ПрАТ «Київстар» № вих. № 11159/з/кт від 17.07.2025 року електронні комунікаційні послуги по телефонним номерам [NUMBER] , [NUMBER] в період часу з 01.11.2023 року по 15.01.2024 року надавались на умовах передплаченої форми обслуговування ПрАТ «Київстар» знеособлено (анонімно), без укладання письмового договору або реєстрації, відповідно до «Порядку ідентифікації кінцевих користувачів послуг», затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку від 07.12.2022 року № 235 та за жодною особою номери зареєстровані не були. Щодо перевипуску SІМ-карти з номером телефону [NUMBER] . Згідно з даними, наданими відповідальним структурним підрозділом Компанії, 13.01.2024 року о 00 год. 09 хв. зафіксовано здійснення самостійної заміни SІМ-карти з номером [NUMBER] на іншу SІМ-карту з тим самим телефонним номером, без залучення фахівців ПрАТ «Київстар» або фахівців спеціалізованих партнерських магазинів «Київстар». Разом з тим, повідомили, що під час заміни SІМ-карти знеособленого (незареєстрованого) абонента передплаченої форми обслуговування, ідентифікація особи-користувача не потребує пред`явлення заявником документу, що посвідчує особу, а відбувається за унікальною інформацією, яку особа надає по абонентському номеру. Відомості про дані, за якими було ідентифіковано особу при заміні SІМ-карти, в інформаційних системах ПрАТ «Київстар» не зберігаються. За даними відповідального підрозділу Компанії, послуга переадресації телефонних дзвінків чи SМS-повідомлень за телефонним номером [NUMBER] на інші абонентські телефонні номери в період часу з 01.11.2023 року по 15.01.2024 року не підключалась та не активувалась. Щодо місцезнаходження (регіон України, область, район, населений пункт). Згідно з даними, отриманими з інформаційних систем Компанії, абонент з телефонним номером [NUMBER] у період часу з 00 год. 00 хв. по 23 год. 59 хв. 15.01.2025 року перебував у національному роумінгу в мережі іншого оператора України. Назва оператора в інформаційних системах ПрАТ «Київстар» не зберігається. Національний міжоператорський роумінг є безкоштовною послугою на всій території України. Таким чином у ПрАТ «Київстар» відсутні дані щодо місцезнаходження (регіон України, область, район, населений пункт) абонента телефонного номеру [NUMBER] протягом доби 15.01.2024 року. Тому позивачем не доведено користування відповідачем мобільним телефонним номером [NUMBER] , а отже і підписання саме ним Договору № 2717640124 від 15.01.2024 року, що був укладений в електронній формі, в порядку передбаченому ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» з використанням мобільного телефонного номеру [NUMBER] , з урахуванням того факту, що 13.01.2024 року о 00 год. 09 хв. (тобто за два дні до укладення спірного кредитного договору) було зафіксовано здійснення самостійної заміни SІМ-карти з номером [NUMBER] на іншу SІМ-карту з тим самим телефонним номером (її перевипуск), без залучення фахівців ПрАТ «Київстар» або фахівців спеціалізованих партнерських магазинів «Київстар». Крім того, відповідно до п. 1.1 Договору надання грошових коштів у позику № 2717640124 від 15.01.2024 року Позикодавець зобов`язувався надати Позичальнику позику на у розмірі 7 000 грн. 00 коп., шляхом їх безготівкового перерахунку на рахунок Позичальника, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу Позичальника на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути позику у погоджений умовами Договору строк або достроково та сплатити проценти за користування Позикою, нараховані згідно п. 2.6.1., п.п. 4.1. - 4.2. та п. 4.4. цього Договору, його додатків. В розділі 6 Договору № 2717640124 від 15.01.2024 року біля даних позичальника [PERSON] вказано «Рахунок: [NUMBER] ». Згідно копії квитанції до платіжної інструкції № 19737-1354-82069393 ТОВ ФК «Контрактовий дім» 15.01.2024 року ТОВ «Іннова Фінанс» перерахувало на картку [NUMBER] 7 000 грн. 00 коп. Проте, згідно листа АТ «А-Банк» від 12.05.2025 року встановлено, що платіжна картка з номером [NUMBER] належить громадянці [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Отже, суд висновує, що позивачем не надано доказів на підтвердження перерахування на рахунок саме відповідача [PERSON] позики в сумі 7 000 грн. 00 коп., згідно п. 1.1 Договору надання грошових коштів у позику № 2717640124 від 15.01.2024 року. Також на підтвердження своєї позиції, стороною відповідача надано суду копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 12024243000000169, дата надходження повідомлення про вчинення правопорушення - 17.01.2024 року, ПІП заявника (потерпілого) [PERSON] , правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч. 4 ст. 190 КК України, короткий виклад обставин: 15.01.2024 року в невстановлений досудовим розслідуванням час, невстановлена особа, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, діючи умисно з корисливих мотивів, шляхом незаконних операцій електронно-обчислювальної техніки за допомогою номеру мобільного телефону [NUMBER] , що належить [PERSON] здійснила оформлення позик на ім`я останнього в фінансових установах ТОВ «Качай Гроші», ТОВ «Аванс Кредит», ТОВ Іннова Фінанс», внаслідок чого, невстановлена особа заволоділа грошовими коштами [PERSON] в розмірі 23 050 грн., чим завдала останньому майнової шкоди на вказану суму. З урахуванням встановленого, відсутні підстави стверджувати, що саме відповідач [PERSON] вказав під час укладення спірного Договору, на який рахунок необхідно перераховувати кошти і наявність в його діях ознак недобросовісності. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Нормами статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оскільки позивачем не доведено факту укладення саме з відповідачем [PERSON] . Договору надання грошових коштів у позику № 2717640124 від 15.01.2024 року, тому відсутні підстави для стягнення з останнього заборгованості за вказаним договором, що має наслідком відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Іннова Фінанс». Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Так, частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позовних вимог понесені ним судові витрати не підлягають відшкодуванню йому. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed