Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

01 липня 2025 року позивачі звернулися до Самарського районного суду міста Дніпра із позовом до [PERSON] про припинення права власності на 1/3 частку квартири і визнання права власності на неї за позивачами. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що 12 квітня 1983 року [PERSON] було видано ордер №4917 на спірну квартиру за адресою: [ADDRESS] . 16.08.2005 року спірна квартира була приватизована на трьох осіб (по 1/3 частки): [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . З 02.03.2009 року по даний час у спірній квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . В серпні 2024 року в будинок [ADDRESS] , влучив ворожий снаряд. Спочатку багатоповерхівка загорілася, а згодом під`їзд там де знаходилася квартира [ADDRESS] упав. Крім того, факт знищення спірної квартири підтверджується Витягом з Єдиного Реєстру Досудових розслідувань Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві та зареєстрованим співробітником ЦНАП міста Торецька Донецької області Онищенко О.В. повідомлення про знищене майно, яке зареєстроване в застосунку «Дія». 12.08.2024 року позивачі звернулись до ЦНАП із заявою про компенсацію за зруйноване майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та надані всі документи. Проте, позивачам було відмовлено у подачі заяви на виплату компенсації за зруйноване майно, з тих підстав, що право спільної часткової власності на спірну квартиру зареєстровано не на двох, а на трьох членів сім`ї, окрім позивачів, 1/3 частки належать їх донці [PERSON] , з якою на даний час вони не підтримують зв`язок. Оскільки вони мають право на компенсацію від держави на знищене нерухоме майно, внаслідок російської військової агресії, проте не можуть її отримати з підстав того, що 1/3 части спірної квартири належить відповідачу, яка не подавала відповідну заяву на отримання відповідної компенсації, то вони звернулись до суду з цим позовом. Вони не одноразово зверталися до державних органів з проханням зареєструвати їх, як власників 2/3 частини власності на майно, але державні програми такі, як за стосунок «ДІЯ», через який подаються відповідні заяви та реєструється знищене майно, та видаються відповідні сертифікати, не розраховані на часткові володіння майном і тому на даний час подати заяву на отримання сертифікату на компенсацію за зруйноване майно позивачі не можуть. Вони змушені звертатися до суду за захистом своїх невизнаних прав. Їм не відомо де на даний час знаходиться відповідач, з нею зв`язок вони не підтримують. Відповідачу належить 1/3 частина спірної квартири, вказане майно є знищеним. Спільне володіння й користування спірною квартирою є неможливим. Відповідач не зверталася і не бажає звертатися до ЦНАПу для отримання компенсації за зруйноване майно. Відповідач протягом тривалого часу не проживала у спірній квартирі, не приймала участі в утриманні квартири та збереженні спільного майна, не сплачувала комунальні послуги, інтересу до квартири ніколи не проявляла. У зв`язку з тим, що право власності на спірну частку в майні зареєстровано за відповідачем, вони, як співвласники майна позбавлені можливості без відповідача отримати компенсацію за зруйноване майно. Вони є пенсіонерами, [PERSON] є інвалідом ІІ групи, не може себе самостійно обслуговувати, потребує постійного догляду і піклування. Вони на даний час проживають в орендованій квартирі, за яку вони сплачують не посильну для них орендну плату. Стати в чергу на отримання соціального житла не можуть, оскільки не підтверджується заявка на компенсацію зруйнованого майна. Дійсно існують підстави для припинення права власності відповідача на частку у спільному майні за позовом іншого співвласника, оскільки спільне володіння і користування квартирою за адресою: [ADDRESS] , сторонам є неможливим, оскільки частка, що належить відповідачу не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, майно знищене, припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, оскільки відповідач не може проживати у знищеній квартирі та не може користуватися нею, жодного інтересу до свого майна не проявляє з 2009 року. Позивачі просять суд, припинити право власності [PERSON] на 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 02 липня 2025 року ухвалою Самарського районного суду міста Дніпра провадження по справі було відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 25 вересня 2025 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступні підстави. Судом встановлено, що 12 квітня 1983 року [PERSON] було видано ордер №4917 на спірну квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.57, 58). 16.08.2005 року спірна квартира була приватизована на трьох осіб (по 1/3 частки): [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.54, 55). З 02.03.2009 року по даний час у спірній квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.56). Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 28.06.2024 року стало відомо, що в ході бойових дій, а саме військової агресії рф було зруйновано квартиру [ADDRESS] , яка на праві власності належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.49). 12.08.2024 року позивачі звернулись до ЦНАП із заявою про компенсацію за зруйноване майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.16). Проте, позивачам було відмовлено у подачі заяви на виплату компенсації за зруйноване майно, з тих підстав, що право спільної часткової власності на спірну квартиру зареєстровано не на двох, а на трьох членів сім`ї, окрім позивачів, 1/3 частки належать їх донці [PERSON] (а.с.17-22). Позивачі зверталися до державних органів з проханням зареєструвати їх, як власників 2/3 частини власності на майно, але державні програми такі, як застосунок «ДІЯ», через який подаються відповідні заяви та реєструється знищене майно, та видаються відповідні сертифікати, не розраховані на часткові володіння майном. Згідно технічного паспорту на квартиру, що знаходиться у власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на приватизовану квартиру [ADDRESS] , квартира розташована на IV поверсі IV поверхового будинку та складається з 2-х кімнат житловою площею 28,0 кв.м., у тому числі: І-а кімната 16,6 кв.м., 2-а кімната 11,4 кв.м., кухні площе, 6,0 кв.м., ванної кімнати площею 4,8 кв.м., вбудованої шафи 2,2 кв.м., квартира обладнана балконом (терасою) 2,48/0,7 кв.м. Загальна площа квартири 44,3 кв.м., без балкону 43,6 кв.м. (а.с.59-61). Згідно довідки ФОП [PERSON] від 28.05.2025 року, ймовірне значення ціни двокімнатної квартири [ADDRESS] становитиме 124200,00 грн. в тому числі 1/3 частка квартири 41400,00 грн. (а.с.8-15). [PERSON] згідно довідки до акта МСЕК серії 12 ААГ №774567 має ІІ групу інвалідності з 05.08.2024 року із загального захворювання безстроково (а.с.78, 79). [PERSON] та [PERSON] згідно довідок є внутрішньо переміщеними особами та проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.81, 82). Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. У відповідності до ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За приписами статті 183\~ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини першої\~статті 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). За приписами ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до положень ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: ???частка є незначною і не може бути виділена в натурі, ???річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відтак,\~для припинення\~права особи\~на частку\~у спільному\~майні необхідно\~встановити наявність\~будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-4 частини першої\~статті 365 ЦК України\~та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Саме ці обставини є визначальними при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-68цс14 від 02 липня 2014 року та від 15 травня 2013 року у справі за № 6-37 цс 13). Європейський суд\~з прав\~людини в своєму рішенні справа «Андрій Руденко проти України» від 21.12.2010 року вказав, що уряд зазначив, що справа не стосувалась позбавлення заявника його майна. Натомість вона стосувалась «перетворення майна заявника з однієї форми (частки у квартирі) в іншу форму - грошову. Можливість припинення права особи на частку в спільному майні без її згоди передбачена ст.365 Кодексу, тоді як стаття 364 стосується ситуації, коли співвласник бажає виділення частки зі спільної власності та не проти одержання компенсації за свою частку в спільному майні. Суд зауважує, що відповідно до ч.2 ст.365 протилежна сторона повинна була завчасно внести вартість частки заявника у квартирі на депозитний рахунок суду першої інстанції. Це було і залишається передумовою винесення судом рішення про припинення права на частку у спільному майні. Наведене свідчить про те, що право власності відповідача на 1/3 частку житлового будинку перетворюється в грошову форму. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі №908/1754/17 (провадження №12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365\~ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності». У постанові\~Верховного Суду\~від 30\~травня 2018 року у справі № 760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18) зазначено, що «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Та обставина, що відповідач та її діти зареєстровані в іншому житловому приміщенні само по собі не є підставою для висновку про те, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, оскільки доказами по справі підтверджено, що таке припинення завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім`ї». У постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року в справі №750/11178/17 (провадження № 61-42000св18) зроблено висновок щодо застосування пункту 4 частини першої статті 365\~ЦК України та\~вказано,\~що «припинення\~права на\~частку має\~відбуватися,\~якщо таке\~припинення не\~завдасть істотної\~шкоди інтересам\~співвласника та\~членам його\~сім`ї.\~Тобто можливе\~порушення інтересів\~як самого\~співвласника,\~так і\~членів його\~сім`ї\~виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку». Слід зауважити, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс12, від 24 лютого 2016 року у справі № 6-2784цс15 та від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16. Вказані судові рішення свідчать про єдність практики застосування статті 365 ЦК України. Виходячи із встановлених у справі обставин, з врахуванням при вирішенні спору інтересів усіх співвласників, суд вирішує питання щодо наявності або відсутності підстав вважати, що припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду завдасть істотної шкоди інтересам співвласника. Відповідно до\~статті 358 ЦК України\~право спільної\~часткової власності\~здійснюється співвласниками\~за їхньою\~згодою.\~Кожен із\~співвласників має\~право на\~надання йому\~у володіння\~та користування\~тієї частини\~спільного майна\~в натурі,\~яка відповідає\~його частці\~у праві\~спільної часткової\~власності.\~У разі\~неможливості цього\~він має\~право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричиняє припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої\~статті 358 ЦК України\~при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Згідно ст.ст.12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З огляду на положення\~ст.77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частиною 2\~ст.78 ЦПК України\~передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до\~ст.89 ЦПК України\~жодні докази не мають заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч.ч.1, 2\~ст.95 ЦПК України\~письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відповідно до часток в праві власності належить по 1/3 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Спірна квартира є неподільною річчю, такою, яку неможливо поділити в натурі без втрати її цільового призначення. Жодних доказів того, що відповідач [PERSON] втратила інтерес до спірної квартири позивачами суду надано не було. Доказів наявності у відповідача іншого житла матеріали справи не містять. Не подання відповідачем заяви про отримання компенсації за знищену квартиру не свідчить про втрату останньою інтересу до цієї квартири. Позивачі зазначають, що спільне володіння з відповідачем квартирою є неможливим, однак до матеріалів справи не долучено жодного належного, достатнього та допустимого доказу того, що спільне володіння квартирою разом із відповідачем порушує право власності позивачів та припинення права власності відповідача на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам останньої. Окрім того, позивачами не було дотримано вимог ч.2 ст.365 ЦК України, а саме не було здійснено попереднього внесення вартості\~частки спірної\~квартири на\~депозитний рахунок\~суду, що\~позбавляє суд\~можливості ухвалити рішення про припинення права особи на частку у спільному майні. Суд не бере до уваги заяву наявну в матеріалах написану від імені відповідача заяву про те, що вона не заперечує проти позовних вимог та просить розглядати справу за її відсутності, оскільки така заява надіслана засобами поштового зв`язку, номеру телефону чи електронної пошти заява не містить, та у суду є сумніви з приводу того, що вказана заява була написана та підписана саме відповідачем [PERSON] . З огляду на наведене, суд вважає, що припинення співвласника [PERSON] на частку в спільному майні завдасть істотної шкоди відповідачу. Враховуючи досліджені докази та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що підстави для припинення права власності відповідача на частку у спільному майні відсутні, позовні вимоги про припинення права власності на 1/3 частку квартири і визнання права власності на неї за позивачами є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають повністю. Згідно ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог .\~Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі відмови в позові на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed