Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

Представник позивача 31.03.2025 звернувся до суду з позовною заявою про\~стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, обґрунтовуючи вимоги тим, що між [PERSON] та ВАТ КБ «НАДРА» 09.11.2007 укладено кредитний договір №16/2007/2895Фжр, на підставі якого ВАТ КБ «НАДРА» надав Відповідачу 1 кредитні кошти на суму 76\~733,74 доларів США. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору між [PERSON] (відповідач 2) та ВАТ КБ «Надра» укладено договір поруки. Відповідно до якого [PERSON] стає солідарним відповідачем у випадку невиконання [PERSON] основного зобов`язання. Однак Відповідачі так і не вчинив жодних дій щодо погашення кредитної заборгованості. Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Відповідно до розрахунку 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке становить 86\~194,00 дол. США, за період з 01.05.2017 року по 23.02.2022 року, розмір нарахованих 3% річних на суму боргу становить 12\~461,00 дол. США. Оскільки, судове рішення про стягнення з боржника коштів не виконувалось досить тривали час, враховуючи, що таке прострочення є триваючим правопорушенням, кредитор - позивач вправі вимагати стягнення з боржника відповідача в судовому порядку сум 3% процентів річних за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання аж до повного його виконання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив розглядати справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки до суду не повідомили, відзив до суду не подавали. 01.05.2025 року Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя прийнято цивільну справу, яка надійшла від іншого судді, до свого провадження та призначено справу до розгляду в загальному провадженні з викликом осіб. 08.07.2025 року, ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, вирішено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» 09.11.2007 року було укладено кредитний договір №16/2007/2895Фжр, на підставі якого ВАТ КБ «Надра» надав позичальнику кредитні кошти на суму 76\~733,74 доларів США. 09.11.2017 року між [PERSON] (відповідач 2) та ВАТ КБ «Надра» укладено договір поруки №16/2007/2895Фжр. 08.12.2010 року Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя було задоволено позовні вимоги ВАТ КБ «Надра» та стягнуто з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитною угодою №16/2007/2895Фжр на загальну суму 86\~194,60 доларів США. 12.05.2020 року відповідно до Договору №GL3N217214 про відступлення прав вимоги, первісний кредитор ТОВ «ФК «Фінтрайт» відступило новому кредитору ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» право вимоги до боржників за кредитним договором та договором поруки №16/2007/2895Фжр від 09.11.2007 року. Ухвалою Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя від 21.10.2020 року заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» було задоволено та замінено сторону виконавчого провадження його правонаступником. Відомості про виконання відповідачами рішення суду по справі на час розгляду справи судом відсутні. Позивачем надано суду розрахунок 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за основним боргом за період з 01.05.2017 року по 23.02.2022 (дата розрахунку до введення Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 воєнного стану) згідно якого основна сума боргу 86\~194,00 дол. США, 3% річних згідно формули 12\~461,00 дол. США. Згідно ч.2 п.1 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини. Згідно ч.5 ст.11 ЦК України,у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України,зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС (ч.4 ст.263 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 16.01.2019 року у справі №373/2054/16-ц, провадження №14-446цс18 зазначила: «Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році)». Також, Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 11.04.2018 року у справі №758/1303/15-ц зазначила: «За змістом статей 524,533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». Така ж правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц. Відповідно висновків, викладених у Постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року у справі №202/4494/16-ц, - якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526,599,611,625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у Постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 04.06.2019 року у справі №916/190/18. Судом встановлено, що до суду звернувся позивач, як новий кредитор у грошовому зобов`язані за кредитним договором №16/2007/2895Фжр від 09.11.2007, заборгованість за яким стягнуто рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 08.12.2010 року, у розмірі 86\~194,00 дол. США, з позовом до відповідачів, як боржників, з вимогою про стягнення на свою користь 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за основним боргом за період з 01.05.2017 року по 23.02.2022 (дата розрахунку до введення Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 воєнного стану) у розмірі 12\~461,00 дол. США. Судом встановлено, що позивач ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» отримало статус правонаступника ПАТ "КБ"Надра" щодо виконання рішення, яке ухвалив Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя від 08.12.2010 на підставі ухвали суду від 21.10.2020 року. З матеріалів справи вбачається, що заборгованість, стягнута у 2010 році з відповідачів [PERSON] та [PERSON] рішенням суду, ними не погашена, відтак їхнє боргове зобов`язання перед позивачем, як новим кредитором, продовжує існувати. За таких обставин позивач, як правонаступник, має право на звернення до суду з вимогою про стягнення з відповідача на його користь три проценти річних від простроченої суми невиконаного зобов`язання. Суд вважає, що розрахунок позивача 3% річних за ст.625 ЦК України за період з за період з 01.05.2017 року по 23.02.2022 (дата розрахунку до введення Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 воєнного стану) згідно якого основна сума боргу 86\~194,00 дол. США, 3% річних згідно формули 12\~461,00 дол. США - відповідає встановленим обставинам справи та є належним доказом на підтвердження заявлених вимог, при цьому, відповідачами даний розрахунок не спростовано, контррозрахунку не надано, як і будь-яких заперечень. Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за основним боргом за період з 01.05.2017 року по 23.02.2022 (дата розрахунку до введення Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 воєнного стану) у розмірі 12\~461,00 дол. США. Отже, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141\~Цивільного процесуального\~кодексу України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 6194,00 грн. Щодо вимоги представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу адвоката. Суд зазначає, що відповідно до ч.8 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, сторона, яка вважає за необхідне відшкодувати понесені нею судові витрати, повинна надати суду відповідні докази їх розміру до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів було зроблено відповідну заяву. Представником позивача у позовній заяві дійсно зазначено орієнтовний розрахунок судових витрат у сумі 25 000 грн., проте матеріали цивільної справи не містять належних та допустимих доказів фактичного понесення таких витрат, зокрема договору про надання правничої допомоги, акту виконаних робіт, квитанцій чи платіжних доручень про оплату послуг адвоката. Відтак, оскільки позивач не надав суду доказів понесення витрат на правничу допомогу, підстави для їх стягнення з відповідача відсутні. У задоволенні вимоги представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.

Outcome: approved