Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

В серпні 2025 ТзОВ «Українські фінансові операції» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказало, що 15.02.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Договір № 4390734 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за яким ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу кредит у розмірі 7000 грн, а вона, у свою чергу, зобов`язалася повернути кредит і сплатити проценти у порядку та розміру, визначених договором. 25.11.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» і ТОВ «Українські фінансові операції» був укладений договір факторингу № 25/11/2024 за умовами якого ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 4390734. [PERSON] не виконала свої зобов`язання за кредитним договором у визначений договором строк не повернула кредит та не сплатив відсотки за його користування. Заборгованість відповідача за кредитним договором становить 51797,83 грн. За таких обставин ТОВ «Українські фінансові операції» просило суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованості за кредитним договором, а також понесені витрати зі сплатою судового збору та на правову допомогу у сумі 10000,00 гривень. Ухвалою суду від 18.08.2025 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. У судове засідання представник позивача не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за відсутності представника ТзОВ «Українські фінансові операції», позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити повністю, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлявся шляхом публікації оголошення на офіційному сайті суду на порталі Судова влада України. Про причини неявки відповідачка суд не повідомила, відзив на позов не надала. 06.11.2025 судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, у дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Судом встановлено, що 15.02.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Лінеура Україна» було укладено електронний договір № 4390734 про надання споживчого кредиту. Відповідно до п.1.2 Договору сума кредиту складає 7000 грн. Згідно із п.1.3. Договору строк кредиту 360 дні. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 10 днів. Кредитний договір укладений сторонами дистанційно та підписаний [PERSON] електронним підписом (одноразовим ідентифікатором [NUMBER]). У день укладення кредитного договору ТОВ «Лінеура Україна» перерахувало кредитні кошти у сумі 700 грн на указаний [PERSON] картковий рахунок № [NUMBER] , що підтверджується довідкою «PAY Tech» від 19.12.2024, випискою витребуваної судом з АТ «Ощадбанк». 25.11.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу № 25/11/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «Факторингова компанія «Лінеура Україна» передає (відступає) ТзОВ «Українські фінансові операції» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Українські фінансові операції» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. З витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 25/11/2024 від 25.11.2024 вбачається, що ТзОВ «Українські фінансові операції» набуло права грошової вимоги до відповідача, в сумі 51797,83 грн., з яких: 6999,91 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 31673,09 грн. - сума заборгованості за відсотками нарахована первісним кредитором. Згідно наданого позивачем розрахунку, встановлено, що в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «Українські фінансові операції» у період з 15.02.2024 по 25.11.2024 року здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 31673,09 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, є деталізованим, містить інформацію про нарахування за тілом кредиту та відсотками, а також відповідає умовам договору. Відповідачка не подала заперечень проти розрахунку, тому суд вважає його достовірним і покладає в основу рішення. Відповідно до положень статті 1069 ЦК України, права і обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунку, визначаються положеннями про позику і кредит (параграфи 1, 2 глави 71 ЦК України), якщо інше не встановлено договором. Відповідно до положень статті 1069 ЦК України, права і обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунку, визначаються положеннями про позику і кредит (параграфи 1, 2 глави 71 ЦК України), якщо інше не встановлено договором. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Враховуючи те, що судом встановлено факт отримання [PERSON] коштів за кредитним договором № 4390734 від 15.02.2024 та факт їх неповернення відповідачкою у відповідності до умов вказаних у договорах та у строки визначені сторонами, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову щодо стягнення суми заборгованості за кредитом та відсотками. Розрахунок суми заборгованості відповідає умовам кредитного договору. Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд керується ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивач просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. На підтвердження розміру витрат на правову допомогу, представником позивача надано договір про надання юридичних послуг №01/08/2024-А від 01.08.2024 року, акт наданих послуг та детальний опис робіт, заяву № 4390734 від 01.08.2024. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналізуючи норми ЦПК України про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, Верховний Суд у своїй постанові від 27 липня 2022 року по справі № 686/28627/18 дійшов висновку, що до понесених стороною витрат на професійну правову допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору. У постанові від 13.03.2025 по справі № 275/150/22 Верховний Суд у складі колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду робить наступні висновки: «саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони». Верховний Суд у цій постанові також роз`яснив, що суд враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, за власною ініціативою (аналогічні правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 22.11.2019 року у справі № 902/347/18). Клопотання про зменшення судових витрат на правову допомогу від [PERSON] не надходило, відповідачка не скористалася правом заперечувати проти розміру витрат на правову допомогу. Таким чином, беручи до уваги встановленні судом обставини, та враховуючи те, що понесені стороною позивача судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу підтверджені належними письмовими доказами, виходячи з критеріїв розумності, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн. Враховуючи викладене вище, на підставі ст.ст. 509, 525, 526, 551, 599, 611, 612, 625, 629, 1046 - 1050 ЦК України, ст.ст. 2-13, 76-80, 81, 133, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

Outcome: approved