Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

У квітні 2025 року начальник Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Гончарук Марина звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [PERSON] , щодо їхнього малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [PERSON] аліменти на утримання їхнього малолітнього сина [PERSON] , в розмірі 1/4 частини (з кожного) від усіх їх доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на особовий рахунок дитини відкритий у банківській установі, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. І. Позиція сторін у справі. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачі являються батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Згідно з рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 09 квітня 2024 року № 299 «Про надання малолітньому [PERSON] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, та захист його особистих прав» малолітній [PERSON] має відповідний юридичний статус та перебуває у службі у справах дітей БМР на обліку дітей, які залишились без батьківського піклування, дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування. На підставі рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 28 листопада 2023 року № 942 «Про негайне відібрання малолітньої дитини у батьків та її влаштування» малолітній [PERSON] був вилучений із сім`ї відповідачів, оскільки подальше перебування дитини-інваліда з помірною розумовою відсталістю з емоційною нестійкістю, затримкою розвитку шкільних навичок та навичок соціальної компетенції, порушеннями соціальної взаємодії та комунікації, важкістю соціального функціонування в родині становило безпосередню загрозу для її життя та здоров`я, та тимчасово влаштований в Білоцерківський дитячий будинок-інтернат. Згідно з рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 14 лютого 2024 року по справі № 357/9362/23, малолітній [PERSON] відібраний від його батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення останніх батьківських прав, та переданий органу опіки та піклування Білоцерківської міської ради для подальшого влаштування малолітнього. На підставі рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 09 липня 2024 року № 576 «Про доцільність зарахування малолітнього [PERSON] на цілодобове перебування до Білоцерківського дитячого будинку-інтернату», малолітній був зарахований до цього закладу строком на один рік. На підставі рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 10 грудня 2024 року № 993 «Про направлення малолітнього [PERSON] на виховання та спільне проживання у дитячий будинок сімейного типу родини [PERSON] та [PERSON] » малолітній вибув із закладу інституційного догляду та був влаштований до дитячого будинку сімейного типу. Однак, через стан здоров`я [PERSON] батьки-вихователі не змогли займатися його вихованням. Згідно з рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 28 січня 2025 року № 53 «Про доцільність зарахування малолітнього [PERSON] на цілодобове перебування до Білоцерківського дитячого будинку-інтернату» 18 березня 2025 року малолітній був відрахований з дитячого будинку сімейного типу та зарахований на повне державне утримання до Білоцерківського дитячого будинку-інтернату строком на один рік, де перебуває і натепер. Згідно з інформацією Білоцерківського міського центру соціальних служб за зверненням матері дитини [PERSON] до управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради проведено оцінку потреб у наданні соціальних послуг. За результатами якої сім`я має найвищий ризик потрапляння в складні життєві обставини, оскільки дитину було відібрано у батьків без позбавлення їх батьківських прав. Представник позивача наголошує що, дитина не вперше вилучалася у відповідачів. Так, згідно з рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 24 жовтня 2017 року № 402 «Про негайне відібрання малолітнього [PERSON] , який опинився в складних життєвих обставинах, та його влаштування» дитину було вилучено із сім`ї та тимчасово влаштовано в центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода». Згідно з рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2018 року по справі № 357/13511/17, у задоволенні позову служби у справах дітей Білоцерківської міської ради про позбавлення відповідачів батьківських прав судом було відмовлено, а відповідачів попереджено про необхідність змінити ставлення до виховання їхнього малолітнього сина [PERSON] . Крім того, [PERSON] вже позбавлялася батьківських прав щодо двох старших дітей (рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 грудня 2010 року, справа № 2-22133/2010 рік). На підставі викладених обставин, а також враховуючи, що протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини, відповідачами не усунуті причини, які перешкоджали належному вихованню дитини, батьки дитини не вживали та не вживають дієвих заходів для повернення сина додому, що можна розцінювати як не серйозне та безвідповідальне їхнє ставлення до своїх батьківських обов`язків, тому на підставі ст. 164, 166 Сімейного кодексу України Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради звернулась до суду з вказаним позовом. ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 18 квітня 2025 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче судове засідання (а.с. 37-38). 13.05.2025 відповідач [PERSON] подала до суду заяву про відкладення розгляду справи (а.с. 43). 29.05.2025 відповідач [PERSON] подала до суду заяву про відкладення розгляду справи (а.с. 53). 29.05.2025 на електронну адресу суду від директора Білоцерківського дитячого будинку-інтернату [PERSON] надійшла заява про проведення судового засідання 30.05.2025 за відсутності третьої особи (а.с. 55). 30.05.2025 представник позивача [PERSON] подала клопотання про долучення доказів, допит свідка [PERSON] , заслуховування думки дитини (а.с. 56-58). Ухвалою суду від 30.05.2025, занесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання сторони позивача, долучено до матеріалів справи письмові докази, задоволено клопотання про допит свідка [PERSON] та заслуховування думки дитини [PERSON] в присутності психолога. 25.06.2025 представник [PERSON] - адвокат Рашкова В.В. подала клопотання про відкладення розгляду справи та надання можливості ознайомитись з матеріалами справи (а.с.71-73). 16.07.2025 представник позивача [PERSON] подав клопотання про долучення до матеріалів справи висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору (а.с. 78-80). Ухвалою суду від 29.07.2025, долучено до матеріалів справи висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору, закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі, суду пояснив, що більше 15 років він знає відповідача [PERSON] , яку вже було позбавлено батьківських прав відносно двох її старших дітей. У 2015 році [PERSON] народила сина [PERSON] , дитину вилучали із сім`ї, суд попереджав про необхідність зміни ставлення до батьківських обов`язків. Служба проводила роботу з дитиною і батьком, були виклики поліції через сварки, домашнє насильство. Відповідач [PERSON] жила зі своєю матір`ю, при сварці дитина вдарила бабу палкою по голові, після чого бабу госпіталізували до лікарні. В кінці листопада 2023 року службою у справах дітей БМР було відібрано дитину у батьків. Малолітній [PERSON] був направлений в родину до батьків-вихователів, але від нього відмовились і його повернули в заклад. Протягом року батьки регулярно навідували свого сина в закладі, але не просили повернути їм дитину, хоча були обізнані щодо процедури повернення. Відповідачі можуть забезпечити прості потреби дитини, нагодувати, але повністю виховувати, контролювати не можуть. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечила позовні вимоги, вказала, що старається, має недоліки, але бажає виховувати свого сина. Служба у справах дітей викликали відповідача, вказали на недоліки, повідомили про необхідність оформлення спадщини, зробити ремонту у будинку. Відповідач ствердила, що частково зробила ремонт, побілила стелю, в кухні не зробила ремонт і речі не викинула, бо її чоловік обіцяє їх вивезти чи продати, але так нікуди і не подів. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що він забрав [PERSON] , вона народила сина, відповідач визнав батьківство відносно [PERSON] . Відповідачі віддали дитину у садок, забезпечували дитину усім необхідним, перегодовували трохи дитину. Відповідач повідомив, що хоче забирати дитину на вихідні. Також, заперечив, щоб у воєнний стан хтось заходив до нього до квартири і перевіряли умови їхнього проживання. Представник третьої особи [PERSON] суду пояснила, що дитина була у будинку сімейного типу, але він там не зміг знаходитись, оскільки має розумову відсталість, не знаходить спільну мову з однолітками. Відповідачі не працюють, не створюють належних умов проживання для дитини, вважають, що дитину головне нагодувати, в сім`ї дитині є загроза. [PERSON] проявляє агресію відносно однолітків, йому важко у колективі, він був не охайний, усього боявся. [PERSON] любить своїх батьків, чекає їх, але свариться з ними і може вдарити їх. ІІІ. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , [PERSON] , що стверджується копією свідоцтва про народження виданого повторно серії [NUMBER] (а.с. 6). Встановлено, що [PERSON] являється дитиною з інвалідністю, що підтверджується копією посвідчення № [NUMBER] (а.с. 9). Згідно з витягом з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади № 15.2-03/4085 від 18.02.2025, малолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом зі своєю матір`ю [PERSON] (а.с. 28 зворот). Відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії від 21.02.2025 №1, [PERSON] , [INFO] , за станом психічного здоров`я потребує влаштування до будинку-інтернату психоневрологічного профілю (а.с. 10). Згідно з рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 09 квітня 2024 року № 299 «Про надання малолітньому [PERSON] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, та захист його особистих прав» малолітній [PERSON] має статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с. 11). Відповідно до рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 28 листопада 2023 року № 942 «Про негайне відібрання малолітньої дитини у батьків та її влаштування» малолітній [PERSON] був вилучений із сім`ї відповідачів, та тимчасово влаштований в Білоцерківський дитячий будинок-інтернат (а.с. 12). Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2024 року, по справі № 357/9362/23, малолітній [PERSON] відібраний від його батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав, та переданий органу опіки та піклування Білоцерківської міської ради для подальшого влаштування малолітнього (а.с. 13-17). Відповідно до рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 09 липня 2024 року № 576 «Про доцільність зарахування малолітнього [PERSON] на цілодобове перебування до Білоцерківського дитячого будинку-інтернату» малолітній [PERSON] був зарахований до Білоцерківського дитячого будинку-інтернату строком на один рік (а.с. 18). Згідно з листом Білоцерківського міського центру соціальних служб від 10.02.2025 за вих. № 112/02-15 за зверненням матері дитини [PERSON] до управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради, проведено оцінку потреб у наданні соціальних послуг. За результатами якої сім`я має найвищий ризик потрапляння в складні життєві обставини, оскільки дитину було відібрано у батьків без позбавлення їх батьківських прав. Сім`ї [PERSON] рекомендовано послугу: «Консультування» (а.с. 23). Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2018 року по справі № 357/13511/17, відмовлено у задоволенні позову служби у справах дітей Білоцерківської міської ради до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав, а відповідачів попереджено про необхідність змінити ставлення до виховання їхнього малолітнього сина [PERSON] (а.с. 24-25). Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.12.2010 по справі № 2-22133/2010 [PERSON] позбавлена батьківських прав щодо двох старших дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 26-27). Відповідно до рішення органу опіки та піклування - виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 08.07.2025 № 534 «Про вирішення судового спору щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , [PERSON] стосовно їхнього малолітнього сина [PERSON] » [PERSON] та [PERSON] , в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства, ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання малолітнього сина [PERSON] , що є правовою підставою для позбавлення їх батьківських прав. Позбавлення батьківських [PERSON] та [PERSON] щодо їхнього малолітнього сина [PERSON] є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини (а.с. 79-80). В судовому засіданні 05.09.2025 в присутності психолога, було заслухано думку малолітнього [PERSON] , який повідомив, що коли він був у будинку сімейного типу у селі Вільна Тарасівка, його там ображали старші хлопці, хоче повернутись додому. Вдома коли він не слухається, батьки можуть набити, були випадки коли його самого лишали удома. Опинився в інтернаті, бо загорілась хата. [PERSON] хоче повернутися до дому, жити з батьками. Також, в судовому засіданні 13.10.2025 було допитано свідка [PERSON] , яка суду показала, що відповідачі неодноразово були під супроводом Білоцерківського міського центру соціальних служб, допомагали сім`ї. У серпні 2023 року відповідачі відмовились від допомоги, їх зняли із супроводу. Потім центр надав послугу із консультування, хотіли допомогти працевлаштуватись відповідачу, оформити спадщину, реструктурувати борги за комунальні послуги. Батьки не усвідомлюють потреби дитини. [PERSON] трохи працювала, її було направлено у центр зайнятості, працювала на сезонних роботах, вона їздить у ліс, збирає квіти, продає букети, живуть на пенсію [PERSON] . Весною 2025 року свідок була у квартирі відповідача, в кухні не зроблено ремонт, не митий посуд, смердить, відповідачі зносять речі, захаращують квартиру, санітарно-гігієнічні умови не дотримані. [PERSON] мала працевлаштуватись, зробити ремонт, успадкувати частку квартири, прибрати квартиру, але нічого з вказаного не зробила. [PERSON] любить своїх батьків, але сильного зв`язку між ними немає, часто сваряться, мати кричить, б`є дитину, не справляється з сином. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. При розгляді справи про позбавлення батьківських прав суд виходить з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 р., Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо (вона), він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Так, в ході розгляду справи, судом було встановлено, що малолітній [PERSON] має вади розвитку, розумову відсталість, може проявляти агресію. Представник позивача та свідок стверджують, що батьки не можуть забезпечити належними умовами дитину. Суд неодноразово відкладав судові засідання та зобов`язував відповідачів надати доступ до їхнього житла для складання Акту-обстеження умов проживання дитини. Відповідач [PERSON] не допустила до свого помешкання представників служби у справах дітей БМР для складення такого акту-обстеження умов проживання, що не дає можливості пересвідчитись у зміні/створенні належних умов для проживання дитини. [PERSON] за час розгляду справи не надала доказів свого працевлаштування, відповідачі проживають на пенсію [PERSON] та тимчасові заробітки від продажу влітку квітів. Відповідачі рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2018 року по справі № 357/13511/17, були попереджені про необхідність змінити ставлення до виховання їхнього малолітнього сина [PERSON] . Однак, відповідачі не усунули недоліки, на які вказувала Служба у справах дітей БМР, з метою покращення умов проживання, відповідачі не зробили для себе належних висновків, що вказує на небажання зміни поведінки і ставлення до свого сина. Як слідує з пояснень відповідача [PERSON] , він не заперечує брати дитину лише на вихідні, а у будні дні, щоб [PERSON] проживав у інтернаті. Однак, суд звертає увагу, що обов`язок виховання та утримання свої дітей має цілодобовий режим, батьки мають піклуватись щоденно про своїх дітей, а не лише у вихідні дні. [PERSON] та [PERSON] покладаються на державні органи (службу у справах дітей, інтернат) щодо утримання та догляду за їхнім сином. Суд звертає увагу, що в даному процесі відповідач [PERSON] мала правничу допомогу та її представник адвокат Ражкова В.В. пояснювала що пропонувала відповідачам вживати заходи для повернення дитини. Однак, як було встановлено судом, протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини, відповідачами не усунуті причини, які перешкоджали належному вихованню дитини, батьки не вживали дієвих заходів для повернення сина додому. Матеріалами справи підтверджено, що відповідачі самоусунулись від виконання своїх батьківських обов`язків. Виходячи із оцінки доказів у справі, та вже вжите судом у 2018 році попередження відповідачів (справа № 357/13511/17) про необхідність змінити ставлення до виховання їхнього малолітнього сина [PERSON] , але відповідачі продовжують ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому суд вважає таке ухилення свідомим та умисним, що дає підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Таким чином, оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що у ході розгляду справи встановлені беззаперечні докази відсторонення відповідачів від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, який потребує особливого догляду, з урахуванням його потреб та розвитку, а також відсутністю доказів забезпечення дитині належних умов проживання у квартирі, а тому позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [PERSON] , щодо їхнього малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , підлягають до задоволення. Згідно ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.3 ст.166 Сімейного кодексу України вбачається, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За правилами ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З урахуванням наведеного, оцінюючи подані докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення аліментів, також, підлягає до задоволення. Також, суд роз`яснює, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з кожного відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 2422,40 грн, що складається з: 1211,20 грн. за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав; 1211,20 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved