Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

Представник позивача адвокат Кривицька В.С. звернулась до суду з позовом до відповідача, у якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що відповідно до рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 05.10.2023 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , від якого вони мають спільну неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . З моменту розірвання шлюбу [PERSON] залишилась проживати та зареєстрована разом з батьком. Більше чотирьох років, ще до розірвання шлюбу, відповідач почала ухилятись від виконання своїх материнських обов`язків відносно позивача, проявляла байдужість до неї, ухилялась від своїх материнських обов`язків, не приймала участі у розвитку позивача як особистості, у зв`язку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з вказаним позовом. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позов підтримали повністю та просили його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій вказала, що позов визнає. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні не заперечила проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження, яке видане повторно 16.01.2014 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Ємільчинського РУЮ у Житомирській області. Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 05.10.2023 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 14.08.2013 року виконавчим комітетом Кулішівської сільської ради Ємільчинського району Житомирської області. (а.с. 12-13). Відповідно до ксерокопії рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 21.11.2024 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] (а.с. 14-18). Як вбачається із акту обстеження матеріально-побутових умов на жителя с. Куліші Звягельського району Житомирської області [PERSON] , який складений Кулішівським старостинським округом Ємільчинської селищної ради 18.06.2025 року, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] із дочкою [PERSON] . Житловий будинок та прибудинкова територія знаходяться в належному стані. В будинку прибрано, чисто. Житлово-побутові умови сім`ї задовільні. Продуктами харчування, одягом та взуттям дитина забезпечена. (а.с. 8). [PERSON] за місцем навчання характеризується позитивно, без поважних причин школу не пропускає, забезпечена сезонним одягом, шкільним приладдям, спортивною формою та взуттям, мама за час навчання дитини в ліцеї жодного разу не приходила до закладу освіти, жодного разу не поцікавилась навчанням дочки, з класним керівником зв`язок не підтримує, батьківські збори не відвідувала. Вказане підтверджується ксерокопією характеристики на [PERSON] , яка надана Кулішівським ліцеєм Ємільчинської селищної ради Житомирської області. (а.с. 9). [PERSON] один займається вихованням дочки [PERSON] , приділяє їй належну увагу, до адміністративної відповідальності не притягувався, компрометуючих матеріалів на нього не надходило, за місцем проживання характеризується позитивно, про що свідчить ксерокопія характеристики Кулішівського старостинського округу Ємільчинської селищної ради Звягельського району Житомирської області. (а.с 10). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] станом на 21.01.2025 року має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 10740,70 грн. (а.с 7). У висновку оцінки потреб сім`ї від 19.04.2024 року, складеного КУ «Центр надання соціальних служб» Ємільчинської селищної ради вказано, що ознак та чинників, що спричиняють складним життєвим обставинам сім`ї [PERSON] не виявлено, базові потреби дитини задовільні. (а.с.22-23). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Ємільчинської селищної ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] », який затверджений рішенням виконавчого комітету Ємільчинської селищної ради №190 від 21.08.2025 року, виходячи з інтересів дитини, так як [PERSON] свідомо самоусунулась від належного виконання батьківських обов`язків відносно доньки [PERSON] , зловживає спиртними напоями, не працює, не має постійного місця проживання, не цікавиться життям доньки, не займається її вихованням та утриманням, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Відповідно до ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з статтею 150 цього Кодексу батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток; поважати дитину; забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Згідно зі статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише тоді, коли самі батьки не бажають та не вживають жодних дій для відновлення й покращення стосунків із неповнолітніми дітьми. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: - у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; - у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Такі висновки узгоджуються із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року в справі № 459/3411/18. Враховуючи обставини, встановлені судом, які підтверджують доводи представника позивача про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню малолітньої дитини, суд не встановив жодних даних із сторони відповідача щодо відсутності таких обставин. У висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який затверджений рішенням виконавчого комітету Ємільчинської селищної ради №190 від 21.08.2025 року, останній як орган опіки і піклування наводить аргументи про те, що дитині проживати із матір`ю небезпечно через неналежне виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини, зловживання алкогольними напоями; мати жодного разу не відвідувала та не цікавилася неповнолітньою дитиною; не створила належних умов для повернення дитини в родину; на запрошення до органу опіки і піклування не реагувала. У зв`язку із вищевикладеним, суд прийшов висновку, що відповідач неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , безпричинно та свідомо самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться її фізичним, духовним, моральним розвитком, а отже, позовна вимога про позбавлення батьківських прав обґрунтована, а відтак відповідача слід позбавити батьківських прав відносно цієї дитини. Разом з тим суд зауважує, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє осіб, які позбавлені батьківських прав, на спілкування з дітьми і побачення з ними, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до\~ст.11\~Закону України\~«Про забезпечення\~організаційно-правових\~умов соціального\~захисту дітей-сиріт\~та дітей,\~позбавлених батьківського\~піклування» органи\~опіки та\~піклування забезпечують\~вирішення питань\~щодо,\~зокрема надання опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, та застосування інших форм влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Аналогічне положення щодо діяльності таких органів передбачено у постанові Кабінету Міністрів України «Питання діяльності органів опіки і піклування» від 24 вересня 2008 року № 866. Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved