Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] (далі по тексту позивач) через представника [PERSON] звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області із позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту відповідач), у якому просила суд зобов`язати відповідача знести за власний рахунок самочинно побудований житловий будинок та інші споруди, розташовані на земельній ділянці площею 0,07 га з кадастровим номером 3224955300:01:003:0664 за адресою: [ADDRESS] , зазначені в технічному паспорті, виготовленого 07.05.2015 року ТОВ «Територіальне БТІ», а саме: «А» - житловий будинок, під «А» - підвал, «над А» - мансарда житлова, «а» - вхід до підвалів, «а1» - ганок, «К» - колодязь питний та інші розташовані на ній споруди, і відновити до попереднього стану вказану земельну ділянку та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] , спадкоємицею майна якого є позивач [PERSON] , користувався земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] (у подальшому змінено адресу на [ADDRESS] ). На вказаній земельній ділянці [PERSON] почав будувати будинок, який добудовано [PERSON] . Останній, ввівши в оману [PERSON] , внаслідок незаконних дій державних органів, зареєстрував за собою право власності на будинок, змінивши адресу земельної ділянки. За наслідком звернення позивача до суду дозвільні документи на будівництво та право власності відповідача було скасовано і за рішенням Фастівського міськрайооного суду Київської області від 11.04.2018 року у справі №381/4645/17, зокрема, визнано за [PERSON] право на завершення процедури приватизації земельної ділянки площею 0,0700 га з кадастровим номером 3224955300:01:003:0664. При цьому, під час перегляду іншої справи № 381/702/20 суд касаційної інстанції вказав, що оскільки позивач стверджує про перешкоди в здійсненні права на завершення приватизації, яке визнано судовим рішенням, і те що наявність самочинного будівництва перешкоджає в його реалізації, то позовні вимоги про визнання незаконним та скасування рішень державного реєстратора свідоцтва про право власності не є належним способом захисту. Ефективним способом захисту прав позивача є, зокрема, вимога про знесення самочинного будівництва. Тому позивач, посилаючись на норми ст. 376 ЦК України, звернулась до суду з даним позовом. У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав, що дійсно наявні численні судові спори між сторонами з приводу земельної ділянки, але жодних заперечень з приводу здійснених будівельних робіт [PERSON] за життя не висловлював. У діях [PERSON] немає ознак недобросовісності, а помилки, які призвели до скасування права власності останнього, виникли через юридичну необізнаність відповідача та працівників селищної ради. На даний час відповідач є власником земельної ділянки та житлового будинку. Також позивач пропустила строки позовної давності, оскільки з 2015 року їй відомо про будівництво на земельній ділянці. Щодо стягнення витрат на правову допомогу вказав, що жодних доказів їх сплати не надано. У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Перед судовими дебатами повідомив суд про намір подати заяву протягом 5 днів після винесення рішення, на відшкодування витрат понесених на правову допомогу. Представник відповідача у судове засідання не зя`вився, повторно направив клопотання про відкладення розгляду справи. Разом з тим, у судовому засіданні яке відбулося 10.09.2025 року представник відповідача надав свої пояснення по суті спору, в яких заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві та додаткових поясненнях на позовну заяву. Відповідно до\~ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України», вказано, що в силу вимог ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Враховуючи заперечення сторони позивача щодо відкладення, а також те, що справа в суді перебуває на розгляді тривалий час, сторони надали пояснення по суті, допитано заявлених свідків, суд вважає за необхідне продовжити розгляд справи в даному судовому засіданні за наявної явки учасників судового процесу. Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осаулової Н.А. від 21.08.2023 року відкрито провадження у даній у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Протокольною ухвалою суду від 06.10.2023 року постановлено викликати та допитати в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , а також закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 07 травня 2024 року провадження у даній справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №381/1698/24. Ухвалою суду від 17 березня 2025 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 21 травня 2025 року провадження у справі було зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку справи №381/1698/24. Ухвалою суду від 11 серпня 2025 року поновлено провадження у справі та призначено судове засідання. Суд, заслухавши пояснення представників сторін та заявлених у справі свідків, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіряючи обставини справи судом встановлена наступне. Протоколом засідання виконавчого комітету Борівської селищної ради народних депутатів Фастівського району Київської області від 17 квітня 1986 року № 4 [PERSON] дозволено побудувати житловий будинок за типовим проектом КО-5К-145, 5-кімнатний, житловою площею 66,80 кв. м, загальною площею 103,14 кв. м, розміром 9,960х11,400 м та зобов`язано оформити технічну документацію на будівництво житлового будинку в районному відділі архітектури. Також вказаним протоколом затверджено рішення про виділення [PERSON] земельної ділянки [ADDRESS] під будівництво індивідуального житлового будинку. Довідкою Борівської селищної ради від 22 травня 2013 року № 455 підтверджено, що [PERSON] користувався земельною ділянкою площею 0,06 га по [ADDRESS] . За довіреністю, посвідченою 14 жовтня 2013 року секретарем виконкому Борівської селищної ради Фастівського району Київської області Березянською О.П., Ященко А.І. уповноважив [PERSON] бути його представником в усіх органах державної влади та місцевого самоврядування України, зокрема у Фастівській районній державній нотаріальній конторі та інших нотаріальних конторах Київської області, Фастівському міжміському бюро технічної інвентаризації та управлінні Держкомзему з питань приватизації земельної ділянки, яка розташована на території Борівської селищної ради. Строк дії довіреності з 14 жовтня 2013 року по 14 жовтня 2014 року включно. Рішенням Борівської селищної ради про розгляд земельних питань від 12 грудня 2013 року № 5-3 [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0700 га, яка розташована по [ADDRESS] . Фізичною особоюпідприємцем [PERSON] було розроблено проект землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3224955300:01:003:0664, по [ADDRESS] . 07 квітня 2014 року [PERSON] подав голові Борівської селищної ради заяву, в якій просив затвердити проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0700 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Борівської селищної ради від 15 квітня 2014 року № 8-20 було затверджено проект землеустрою та передано земельну ділянку площею 0,0700 га, кадастровий номер 3224955300:01:003:0664, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] \~у приватну власність [PERSON] . На підставі рішення Борівської селищної ради від 15 квітня 2014 року № 8-20 [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 06 травня 2014 року, індексний номер 21316941, а саме на земельну ділянку площею 0,0700 га за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 322495530:01:003:0664. Вказані відомості були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 14 травня 2014 року [PERSON] подав голові Борівської селищної ради заяву про присвоєння поштової адреси його земельній ділянці [ADDRESS] фактичну адресу: [ADDRESS] . Розглянувши заяву [PERSON] , виконавчий комітет Борівської селищної ради Фастівського району Київської області прийняв рішення від 29 травня 2014 року № 4/6, яким присвоїв поштову адресу номер 7 земельній ділянці, яка знаходиться по [ADDRESS] та належить [PERSON] , а також зобов`язав [PERSON] внести зміни до правовстановлюючих та інвентаризаційних документів на вказану земельну ділянку. [INFO] [PERSON] помер і [PERSON] як його спадкоємець за заповітом від 28 липня 2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області, звернулася до Ружинської державної нотаріальної контори із заявою, в якій просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] . Листом Ружинської державної нотаріальної контори від 28 березня 2017 року\~ № 658/02-14 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з підстав відсутності правовстановлюючих документів та рекомендовано звернутися до суду. 18 квітня 2017 року позивач як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] звернулася до Борівської селищної ради із заявою про надання дозволу на завершення приватизації земельної ділянки площею 0,07 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини було встановлено під час розгляду цивільної справи №381/4645/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , Борівської селищної ради Фастівського району Київської області, Фастівської РДА Київської області про визнання частково недійсним рішення, скасування свідоцтва про право власності, скасування рішення про державну реєстрацію прав. Так, рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 квітня 2018 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №381/4645/17, визнано недійсним п.2 рішення Борівської селищної ради від 15.04.2014 року за № 8-20 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0700 га. з кадастровим номером 3224955300:01:003:0664 за адресою: [ADDRESS] . Визнано протиправним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 06.05.2014 року, індексний номер 21316941 (САК №556759). Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області від 06.05.2014 року, індексний номер 12870141 про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 3224955300:01:003:0664 за адресою: [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] , право на завершення процедури приватизації земельної ділянки площею 0,0700 га. з кадастровим номером 3224955300:01:003:0664 за адресою: [ADDRESS] (т. 2 а.с. 9-22). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Так, під час розгляду цивільної справи №381/4645/17 встановлено, що технічна документація із землеустрою на земельну ділянку по [ADDRESS] розроблялася на ім`я [PERSON] , Борівська селищна рада незаконно прийняла рішення про передачу земельної ділянки у власність [PERSON] , який був лише представником [PERSON] за довіреністю, що є підставою для визнання недійсним такого рішення органу місцевого самоврядування. Оскільки [PERSON] неправомірно набув право власності на спірну земельну ділянку, видача йому свідоцтва про право власності також є неправомірною, а тому, було визнано протиправним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 06 травня 2014 року серії [NUMBER] , індексний номер 21316941, видане Реєстраційною службою Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області, а також рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за [PERSON] . [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , який розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, яка перебувала в його користуванні та за його заявою було виготовлено технічну документацію із землеустрою. Таким чином, позивач має право на завершення приватизації земельної ділянки, яка була розпочата спадкодавцем [PERSON] і закінчилась на тому, що ним був поданий до Борівської селищної ради розроблений на його замовлення проект землеустрою, дозвіл на виготовлення якого наданий рішенням Борівської селищної ради від 12 грудня 2013 року № 5-3. Крім того, під час розгляду іншої цивільної справи № 381/702/20 за позовом [PERSON] встановлено, що 14 травня 2014 року [PERSON] подано заяву до Борівської селищної ради про зміну адреси земельної ділянки, внаслідок чого 29 травня 2014 року Виконавчим комітетом Борівської селищної ради Фастівського району Київської області прийнято рішення № 4/6 «Про присвоєння поштової адреси», яким згідно пункту 1 присвоєно поштову адресу № 7 земельній ділянці, яка знаходиться по [ADDRESS] , та належить [PERSON] . Після зміни адреси державним реєстратором Кузьмінською І.М., без прийняття нового рішення щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, проведено державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна - земельну ділянку, розташовану вже за новою адресою, а саме: [ADDRESS] . При цьому кадастровий номер цієї земельної ділянки під № 7, повністю співпадає із кадастровим номером раніше зареєстрованої за [PERSON] земельної ділянки під [ADDRESS] , з чого випливає що це один і той же об`єкт нерухомості. На підставі отриманих вищевказаних правовстановлюючих документів на земельну ділянку, [PERSON] подав до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області повідомлення про початок виконання будівельних робіт, з нового будівництва двоповерхового житлового будинку з мансардою, за адресою: [ADDRESS] , яке було зареєстровано 19 червня 2014 року за № КС 062141700225. 10 березня 2015 року на підставі рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 19897847 від 11 березня 2015 року, яке прийнято на підставі технічного паспорту № 103 від 10 березня 2015 року ТОВ «Територіальне БТІ» та дозволу на виконання будівельних робіт КС № 062141700225, виданого 02 червня 2014 року Департаментом ДАБІ у Київській області (в даному випадку повідомлення) за [PERSON] зареєстровано право власності на незавершене будівництво, об`єкт житлової нерухомості, розташований за адресою: [ADDRESS] . 26 червня 2015 року Реєстраційною службою Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області видано [PERSON] свідоцтво про право власності № [NUMBER] на житловий будинок, загальною площею 278,4 кв. м, розташований за адресою: [ADDRESS] . В подальшому, на підставі вищевказаного свідоцтва про право власності державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області прийнято рішення індексний номер: 22430318 від 26 червня 2015 року про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якого за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок, загальною площею 278,4 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Верховний Суд у справі №381/702/20 постановою від 01.02.2023 року, серед іншого, рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2021 року\~в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] та Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій протиправними, скасування рішень державного реєстратора, скасування свідоцтва на право власності на нерухоме майно змінив та вказав, що оскільки позивач стверджує про перешкоди в здійсненні права на завершення приватизації, яке визнано судовим рішенням, і те що наявність самочинного будівництва перешкоджає в його реалізації, то позовні вимоги про визнання незаконним та скасування рішень державного реєстратора свідоцтва про право власності не є належним способом захисту. Ефективним способом захисту прав позивача є, зокрема, вимога про знесення самочинного будівництва (т. 1 а.с. 25-59). Крім того, під час розгляду справи №381/1698/24 встановлено, що згідно з рішенням державного реєстратора Горохової О.В. від 20 червня 2023 року №68089352 за [PERSON] відновлено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок, загальною площею 278,4 кв. м, розташований за адресою: [ADDRESS] . Підставою для прийняття зазначеного рішення №68089352 від 20 червня 2023 року державним реєстратором Гороховою О.В. зазначено, зокрема, заяву про скасування за № 55775209 від 15 червня 2023 року, подану представником [PERSON] - адвокатом Амельченко В.П. До даної заяви надано довіреність від [PERSON] та копію постанови Верховного Суду № 381/702/20 від 01 лютого 2023 року. Рішенням Фастівської міської ради Київської області від 22 грудня 2023 року № 687-ХLV-VIII передано у власність [PERSON] земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) на [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 3224955300:01:003:0664, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №\~\~71356759 від 31 січня 2024 року, прийнятого державним реєстратором Марченко В. Г. Підставою для прийняття державним реєстратором рішення\~№\~\~71356759 від 31 січня 2024 року зазначено рішення Фастівської міської ради Київської області від 22 грудня 2023 року № 687-ХLV-VIII. Так, у справі №381/1698/24 [PERSON] пред`явила позов\~з метою відновлення своїх прав та інтересів щодо завершення приватизації земельної ділянки,\~кадастровий номер 3224955300:01:003:0664, за адресою: [ADDRESS] , що визнано судовими рішеннями, які набрали законної сили. Просила суд визнати незаконним та скасувати рішення державних реєстраторів в частині державної реєстрації права власності на спірний об`єкт самочинного будівництва та на вказану земельну ділянку за [PERSON] , а також\~скасувати рішення Фастівської міської ради Київської області про передачу йому у власність земельної ділянки,\~кадастровий номер 3224955300:01:003:0664, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) в [ADDRESS] . Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 381/1698/24 від 16 липня 2025 року рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 лютого 2025 року у частині позовних вимог [PERSON] \~про скасування рішення державного реєстратора\~Виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області Горохової\~Ольги Валеріївни № 68089352 від\~\~20\~\~червня 2023 року скасовано та ухвалено у справі нове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог. Рішення\~Фастівського міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 лютого 2025 року\~ у частині позовних вимог\~ [PERSON] \~про скасування рішення Фастівської міської ради Київської області № 687-ХLVVIII від 22 грудня 2023 року та рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області Марченка Володимира Григоровича\~№ 71356759 від 31 січня 2024 року залишено без змін. Згідно ч.1\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1\~ст. 319 ЦК України), усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.3\~ст. 319 ЦК України). Відповідно до\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Так, ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності. За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об`єкт нерухомості (ч. 2 ст. 376 ЦК України). Також згідно ч. 4 ст. 376 ЦК України, \~якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Крім того, за змістом ст.15 та ст.16 ЦК України вбачається, що суд може захистити право чи охоронюваний законом інтерес лише у разі їх порушення. Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. У даному випадку, право власності [PERSON] на нерухомість за адресою: [ADDRESS] (у подальшому змінено адресу на [ADDRESS] ) було оскаржено та судовим рішенням у справі №381/4645/17, що набрало законної сили, визнано недійним рішення про передачу у власність земельної ділянки [PERSON] , визнано протиправним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а також рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за [PERSON] . Крім того, остаточним рішенням у справі 381/1698/24 визнано незаконним та скасовано рішення Фастівської міської ради Київської області про передачу у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) [PERSON] та рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності на земельну ділянку. Згідно наданої інформації з Державного реєстру речових прав, 10 квітня 2025 року внесено відомості про скасування/анулювання речового права права власності на земельну ділянку за [PERSON] на підставі рішення суду у справі №381/1698/24 (т. 3 а.с. 189). Також було встановлено, що [PERSON] є спадкоємицею за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] , який розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, яка перебувала в його користуванні та за його заявою було виготовлено технічну документацію із землеустрою. Таким чином, позивач має право на завершення приватизації земельної ділянки, яка була розпочата спадкодавцем [PERSON] і закінчилась на тому, що ним був поданий до Борівської селищної ради розроблений на його замовлення проект землеустрою, дозвіл на виготовлення якого наданий рішенням Борівської селищної ради від 12 грудня 2013 року № 5-3. При цьому, наявність самочинно побудованого [PERSON] будинку та інших спору після смерті [INFO] [PERSON] перешкоджає в реалізації завершення процедури приватизації земельної ділянки площею 0,0700 га з кадастровим номером 3224955300:01:003:0664 за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до технічного паспорту, виготовленого 07.05.2015 року ТОВ «Територіальне БТІ», на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , побудовані такі об`єкти у 2015 році (тобто після смерті [PERSON] ): «А» - житловий будинок, під «А» - підвал, «над А» - мансарда житлова, «а» - вхід до підвалів, «а1» - ганок, «К» - колодязь питний, тобто їх побудував [PERSON] . Крім того, у судовому засіданні також було додатково встановлено, що будівництво будинку, який розташований на земельній ділянці по [ADDRESS] , розпочав [PERSON] , про що додано документи про закупівлю будівельних матеріалів та вказали допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Проте, добудував будинок після смерті [PERSON] відповідач [PERSON] , який отримав документи про право власності, які у подальшому у судовому порядку були скасовані. Варто вказати на позицію Верховного Суду у справі №822/2149/18, викладену у постанові від 29 січня 2020 року, згідно якої правовий порядок знесення будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майно залежить від підстав, за якими його віднесено до об`єкта самочинного будівництва. За змістом частини 7 статті 376 Цивільного кодексу України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі: (1) істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, (2) істотного порушення будівельних норм і правил. В інших випадках самочинного будівництва, зокрема, (1) якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або (2) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи (3) належно затвердженого проекту, стаття 376 Цивільного кодексу України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови. Натомість правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина 4 статті 376 ЦК України). В цьому випадку знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову. Це є логічним та виправданим, оскільки такі види самочинного будівництва, безперечно, не можуть бути приведені до легітимного стану шляхом перебудови. Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновлює порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року у справі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)). У постанові від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 (провадження № 12-39гс23) Велика Палата Верховного Суду вказала: - сам собою факт державної реєстрації права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду не слід розглядати як окреме щодо факту самочинного будівництва порушення прав власника земельної ділянки (пункт 89); - права власника земельної ділянки порушуються у результаті факту самочинного будівництва, а не державної реєстрації права власності на самочинно побудоване майно. Державна реєстрація права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду поза встановленим\~статтею 376 ЦК України\~порядком за особою, яка таке будівництво здійснила, лише додає до вже існуючих фактичних обмежень (які з`явились безпосередньо з факту самочинного будівництва) власника земельної ділянки у реалізації свого права власності додаткові юридичні обмеження (пункт 92); - за обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстроване за певною особою без дотримання визначеного\~статтею 376 ЦК України\~порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна (пункт 112); - належними вимогами, які може заявити власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження нею, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно (пункт 113). Юридичні перешкоди для власника земельної ділянки, які виникли внаслідок зазначеної реєстрації, усуваються внаслідок задоволення судом належних позовних вимог: 1) або про знесення самочинно побудованого нерухомого майна (внаслідок демонтажу якого на підставі пункту 1 частини першої, частини другої\~статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно»\~закриваються відповідний розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційна справа); 2) або про визнання права власності на самочинно побудоване майно (таке судове рішення є підставою для державної реєстрації права власності на відповідне майно згідно з пунктом 9 частини першої\~статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно»). За вказаних обставин, оскільки наявність самочинно добудованого [PERSON] будинку перешкоджає [PERSON] як спадкоємиці [PERSON] у завершенні процедури приватизації земельної ділянки, її права підлягають захисту, а саме шляхом зобов`язання відповідача знести за власний рахунок самочинно побудований житловий будинок та інші споруди після смерті [PERSON] , розташовані на земельній ділянці площею 0,07 га з кадастровим номером 3224955300:01:003:0664 за адресою: [ADDRESS] , зазначені в технічному паспорті, виготовленого 07.05.2015 року ТОВ «Територіальне БТІ», а саме: «А» - житловий будинок, під «А» - підвал, «над А» - мансарда житлова, «а» - вхід до підвалів, «а1» - ганок, «К» - колодязь питний, і відновити до попереднього стану вказану земельну ділянку. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, оскільки позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини, на які вона посилається, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Щодо заяви представника відповідача про пропуск позивачем строків позовної давності, суд зазначає наступне. У постанові Верховного Суду від 01 листопада 2023 року у справі №\~\~910/7987/22 вказано, що вимога, спрямована на знесення об`єктів самочинного будівництва є різновидом негаторного позову, передбаченого\~статтею 391 Цивільного кодексу України, згідно з якою власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. \~ Водночас приписи про застосування позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов). Натомість негаторний позов може бути пред`явлений позивачем упродовж усього часу, поки існує відповідне правопорушення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 554/10517/16-ц Таким чином, до вимог позивача приписи позовної давності не застосовуються. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн..

Outcome: approved