Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

08 липня 2025 року заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме - факту належності її чоловіку [PERSON] , який помер [INFO] , ідентифікаційний податковий номер [NUMBER] , договору дарування частини будинку [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дербіною Регіною Євгенівною 08.04.2004 року, зареєстрований в реєстрі за № 499 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВХ №457835, номер витягу 8971111, номер запису 23465 в книзі 203 виданого Дніпродзержинським бюро технічної інвентеризації 16.11.2005 року. В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначив, що 08.04.2004 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір дарування частини будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дербіною Регіною Євгенівною. [INFO] під час здійснення заходів по захисту Батьківщини, [PERSON] загинув, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 07.05.2024 року. 21.05.2024 року приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Прожуган Марією Анатоліївною відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Під час оформлення документів про право на спадщину Заявнику, як дружині померлого, було повідомлено, що в договорі дарування частини будинку від 08.04.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №499, зроблено технічну помилку, а саме в її прізвищі та прізвищі її чоловіка замість прізвища " [PERSON] " зазначено " [PERSON] ", що є перешкодою в подальшому оформленні документів. В вересні місяці 2024 року представник Позивача звернувся до приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дербіної Регіни Євгенівни з проханням виправити вказану помилку, однак вказаним нотаріусом було відмовлено в усній формі з посиланням на те, що нею справу по вказаному договорі вже передано до Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області. Звернення до Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області також не дало свого результату, адже в матеріалах справи щодо дарування будинку [ADDRESS] відсутні копії паспортів та ідентифікаційних номерів як дарувальника так і обдарованих, що унеможливлює здійснити перевірку правильності написання прізвищ. В листопаді 2024 року Заявниця звернулась до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська з заявою про встановлення факту належності їй правовстановлюючого документу. Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 16.12.2024 року у справі № 207/6144/24 задоволено заяву та встановлено факт належності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , договору дарування частини будинку [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дербіною Регіною Євгенівною 08.04.2004 року, зареєстрований в реєстрі за № 499 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВХ №457835, номер витягу 8971111, номер запису 23465 в книзі 203 виданого Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації 16.11.2005 року. Однак, 17.06.2025 року приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Прожуган М.А. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій з підстав того, що неможливо встановити факт того, що [PERSON] , який помер [INFO] є співвласником будинку [ADDRESS] . Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Факт, про встановлення якого просить Заявник, має юридичне значення для охорони його прав, свобод та інтересів, оскільки надає правові підстави для оформлення свідоцтва про право на спадщину. Представник позивача адвокат Таліпова А.Г. в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просить справу розглянути справу без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Заінтересована особа в судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію заявника, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 08.04.2004 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір дарування частини будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дербіною Регіною Євгенівною. [INFO] під час здійснення заходів по захисту Батьківщини, [PERSON] загинув, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 07.05.2024 року. 21.05.2024 року приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Прожуган Марією Анатоліївною відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Під час оформлення документів про право на спадщину приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Прожуган Марією Анатоліївною 17.06.2025 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій з підстав того, що неможливо встановити факт того, що [PERSON] , який помер [INFO] є співвласником будинку [ADDRESS] , адже в договорі дарування частини будинку від 08.04.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №499, зроблено технічну помилку, а саме прізвищі її чоловіка замість прізвища " [PERSON] " зазначено " [PERSON] ", що є перешкодою в подальшому оформленні документів. Факт належності документу, а саме договору дарування частини будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дербіною Регіною Євгенівною, зареєстрований в реєстрі за № 499 підтверджується наступним. Так, в вказаному договорі зазначено ідентифікаційні номери обдарованих, які ідентичні ідентифікаційним номерам як Заявниці так і її померлого чоловіка. Крім того, чоловік заявниці, [PERSON] був зареєстрований в вказаному будинку, що підтверджується відміткою в копії його паспорту. Додатково вказаний факт підтверджується рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 16.12.2024 року у справі № 207/6144/24, яким визнано факт належності заявниці договору дарування частини будинку [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дербіною Регіною Євгенівною 08.04.2004 року, зареєстрований в реєстрі за № 499 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВХ №457835, номер витягу 8971111, номер запису 23465 в книзі 203 виданого Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації 16.11.2005 року. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Відповідно до ст.4 ЦПК України та ст. 20 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду з метою захисту своїх цивільних прав, свобод чи інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Частиною 7 ст. 19 ЦПК України визначено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч.2 ст.293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом IV ЦПК України. Згідно п. 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по-батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, що кореспондується з відповідною позицією Верховного Суду України, викладеною у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де вказано, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, а встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1); жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч. 2); суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 3). Відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я та по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені у документі, не збігаються з ім`ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або у паспорті. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку, їх встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Встановлення факту належності правовстановлюючих документів заявнику необхідно для охорони її прав, свобод та інтересів, оскільки надає правові підстави для оформлення свідоцтва про право власності на частину подружнього майна та свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи вищевикладене, суд вважає заяву [PERSON] такою, що підлягає задоволенню, з огляду на те, що доводи, якими вона обґрунтована знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. На підставі викладеного та

Outcome: approved