Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

26 травня 2025 року ТОВ «ФК«ЕЛ.ЕН.ГРУП» в особі представника Середницького Є.В. звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь товариства заборгованість за договором №2419206 у розмірі 24\~538,80, а також судові витрати у розмірі 9422,40 грн. В обґрунтування заяви представник позивача зазначив, що 18 квітня 2024 року між ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» та відповідачем [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №2419206. Відповідно до Договору факторингу №04092024 від 04 вересня 2024 року укладеного між ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» та ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» до ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором №2419206 від 18.04.2024 року. Первісний кредитор належним чином\~виконав свої\~зобов`язання,\~та надав\~ [PERSON] передбачені договором кошти, натомість останній ухиляється від виконання своїх боргових зобов`язань, у зв`язку з чим позивач просить стягнути заборгованість за вищевказаним договором. Ухвалою судді від 29 травня 2025 року справу прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 24 червня 2025 року ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп» задоволено повністю та стягнуто на користь позивача з [PERSON] заборгованість за договором №419206 від 18 квітня 2024 року у розмірі 24\~538,80 грн. та судові витрати у розмірі 9422,40 грн. Ухвалою суду від 03 жовтня 2025 року поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, заочне рішення скасовано, справу призначено до нового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Встановлено строк відповідачу для подання відзиву на позов - 15 днів з дня вручення копії ухвали. 13 жовтня 2025 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив, в якому він не заперечує про наявність у нього заборгованості перед позивачем за тілом кредиту у розмірі 4859,00 гривень, а також заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом у сумі, яка співмірна із заборгованістю за тілом кредиту, тобто на суму, що не перевищує 4859,00 грн. Заявлена сума заборгованості по відсоткам розраховувалась з розрахунку 1,99% від суми кредиту на день, в той час як, відповідно, до вимог ЗУ «Про споживче кредитування» денний розмір відсотків за користування споживчим кредитом не може перевищувати 1% на день. Позовні вимоги про стягнення суми заборгованості за комісією вважає необґрунтованими, що суперечить ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки банк не мав права встановлювати до кредитного договору комісію за обслуговування кредиту, тобто за дії, які банк вчиняю на власну користь, з огляду на те, що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами. Також не погоджується з заборгованістю за пенею (штрафами), оскільки нарахування неустойки/пені є протиправним, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Витрати на правничу допомогу також вважає завищеними, враховуючи складність справи та витрачений адвокатом час. Сторони були повідомлені про місце, дату й час розгляду справи рекомендованою кореспонденцією відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України; надано час для подання відзиву та заперечень. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглянути справу без участі позивача та його представника. Відповідач [PERSON] до зали судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив. За вказаних обставин відповідно до ст. 247, ст. 279 ЦПК України суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних у справі матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 18 квітня 2024 року між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 2419206, згідно з яким ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» зобов`язалося надати кредит у розмірі 5 000,00 грн, а [PERSON] зобов`язався протягом 345 днів з дати його надання, тобто до 29 березня 2025 року, повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 1,94 % за кожний день користування, а також комісію за надання кредиту в розмірі 1150,00 грн. Згідно з пунктом 4.1 цього кредитного договору у разі прострочення позичальником зобов`язань з повернення кредиту (частини кредиту згідно з графіком платежів) та/або сплати процентів за його користування та/або комісії та/або інших платежів згідно з умовами цього договору та графіка платежів, позичальник зобов`язаний сплатити на користь кредитодавця штраф у розмірі 700,00 грн за кожний випадок порушення (невиконання або неналежного виконання) зобов`язання зі сплати платежів у визначені графіком платежів дати платежів, якщо порушення відповідної дати платежу триває більше ніж 6 днів. ТОВ «ФК\~«Незалежні фінанси»\~виконало своє\~зобов`язання\~та надало\~ [PERSON] \~грошові кошти\~у розмірі\~5\~000,00\~грн.\~Вказана обставина\~підтверджуєтьсядовідкою за вихідним номером № 36143822 від 2024-04-18 19:52:47 з якого вбачається, що ТОВ "ФК "НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ" перерахувало на користь [PERSON] на картку [NUMBER] грошові кошти у сумі 5000 грн., з призначенням платежу: Кошти згідно договору № 2419206. 04 вересня 2024 року між ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» та ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» укладено договір факторингу № 04092024, відповідно до умов якого право вимоги зокрема за Договором № 2419206 від 18.04.2024 р. перейшло до ТОВ Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» До позовної заяви ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» долучило платіжну інструкцію від 04 вересня 2024 року № 402, згідно з якою ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП» оплатило ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» 519 164,88 грн за договором факторингу від 04 вересня 2024 року № 04092024. Згідно з наданим позивачем, ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП», розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором на день подання позову становить 24538,80 грн, з яких 4 859,00 грн\~заборгованість за кредитом, 13\~729,80 грн\~заборгованість за відсотками, 1050 грн\~заборгованість за комісією, 4 900,00\~заборгованість за пенею (штрафами). Відповідно до частини 1 статті 205\~ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Положеннями частини 1 статті 207\~ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами (ч. 3 ст. 207 ЦК України). Згідно із підпунктом п`ять частини 1 статті 3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до підпункту 59 частини 1 статті 1\~Закону України\~«Про електронну\~ідентифікацію та\~електронні довірчі\~послуги» удосконалений електронний підпис, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, - удосконалений електронний підпис, що створюється з використанням кваліфікованого сертифіката електронного підпису, виданого кваліфікованим надавачем електронних довірчих послуг та не містить відомостей про те, що особистий ключ зберігається в засобі кваліфікованого електронного підпису Згідно із ч. 3ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідач уклав із Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Незалежні фінанси» електронний договір та підписав такий у порядку, визначеному статтею 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором), а тому за правовими наслідками цей договір прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. ТОВ «ФК «Незалежні фінанси» свої зобов`язання перед Відповідачем за Кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 5000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку Відповідача, номер якої надано йому позичальником та вказано в кредитному договорі. Оскільки відповідач при укладенні договору разом із своїми паспортними даними надав номер карткового рахунку на який було здійснено переказ коштів, суд вважає, що позивачем доведено факт укладення договору та надання грошових коштів, що також відповідачем не оспорюється. Згідно з ч.1 ст.76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як регламентовано ст.\~1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження (ст.1080 ЦК України). За сформованою позицією Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц тлумачення ч. 1 ст.\~512\~ЦК України дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору факторингу (глава 73 ЦК України). Оскільки сторонами договору дотримані умови зазначеного договору факторингу, що встановлюють порядок та процедуру відступлення права вимоги за договором, тому суд дійшов висновку, що позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №2419206 від 18.04.2024. Положеннями ст.\~1054\~ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання щодо повернення кредиту, а тому вимога щодо стягнення простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 4859,00 грн підлягає задоволенню. Щодо вимог про стягнення заборгованості по нарахованим процентам, суд зазначає наступне. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по процентам у розмірі 13\~729,80 грн. розрахованих виходячи з відсоткової ставки у розмірі 1,94 % за період з 18.04.2024 по 29.03.2025 та зазначає, що денна процентна ставка повинна розраховуватись на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладення такого договору. Відповідач [PERSON] у відзиві заперечував щодо розміру нарахованих відсотків, що у декілька разів перевищує фактично отриману суму кредиту, проте свого розрахунку до суду не надав. На момент укладення кредитного договору 24.12.2023 набрав чинності Закон України «Про внесення\~змін до\~деяких законів\~України щодо\~удосконалення державного\~регулювання ринків\~фінансових послуг»\~№ 3498-ІХ (далі - Закон № 3498-ІХ), яким внесено зміни до частини 5 статті 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини 5 статті 12\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22.11.2023. Закон України\~від 22\~листопада 2023\~року №3498-ХІ\~«Про внесення\~змін до\~деяких законів\~України щодо\~удосконалення державного\~регулювання ринків\~фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Інших умов введення в дію\~статті 8\~цього Закону не встановлено. Отже, Договір кредиту укладено після набрання чинності змінами до ч.5\~ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування», внесеними Законом № 3498-IX від 22.11.2023. Проте, цим же Законом № 3498-IX від 22.11.2023, до Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування»\~було внесено доповнення: пункт 17. Пунктом 17 Прикінцевих та\~Перехідних положень\~Закону «Про\~споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту включаються до нормативно-правового акта у разі, якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Перехідні положення включаються також, якщо нормативно-правовими актами, що застосовувалися до набрання чинності прийнятим (виданим) нормативно-правовим актом, встановлювався інший порядок регулювання відповідних суспільних відносин; якщо необхідно передбачити збереження обсягу і змісту норм права, спрямованих на захист прав і свобод громадян та інтересів юридичних осіб, що існували за попереднього регулювання. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І\~цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Відповідно до пунктів 1.3, 1.4 Договору строк кредитування складає 345 днів. Дата повернення кредиту 29.03.2025. Денна процентна ставка на дату укладення цього Договору складає 1,94%. Відповідно до ч.5 ст.12 ЗУ «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Оскільки позивач просить стягнути заборгованість станом на 04.09.2024, то суд розраховує суму заборгованості за вказаний період. Суд констатує, що умова пункту 1.5.3, 1.5.2 Договору є нікчемними в частині розміру денної процентної ставки, що перевищує 1,5% за період з 22.04.2024 по 18.08.2024 та 1% за період з 19.08.2024 по 04.09.2024. Розмір денної процентної ставки з 18.04.2024 до 21.04.2024 відповідає вимогам закону та становить 1,94%. При цьому, дійсність умов Договору про надання кредиту в частині платності кредиту, зобов`язання позичальника сплатити проценти за користування Кредитом суд сумніву не піддає. Верховний Суд у постанові від 07.06.2023 (справа № 234/3840/15-ц, провадження № 61-3014св22) виснував, що суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості по процентам, однак не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, що узгоджується в висновком Верховного Суду у постанові від 07.06.2023 (справа № 234/3840/15-ц, провадження № 61-3014св22). Таким чином, заборгованість по процентам за договором № 2419206 від 18.04.2024 у період з 18.04.2024 по 21.04.2024 включно виходячи з відсоткової ставки у розмірі 1,94 %, яка не перевищувала встановлений законом ліміт (2,5%), становить 291,00 грн. (5000 грн. х 1,94 % х 3 дні), з 22.04.2024 по 18.08.2024 включно виходячи з відсоткової ставки у розмірі 1,5 % становить 8925,00 грн. (5000 грн. х 1,5 % х 119 днів), а з 19.08.2024 по 04.09.2024 включно виходячи з відсоткової ставки у розмірі 1 % становить 850,00 грн. (5000 грн. х 1 % х 17 днів), що у загальному розмірі складає 10066 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості за комісією у сумі 1050,00 грн., суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню, зважаючи на те, що комісія обумовлена умовами договору, включена до загальних витрат за споживчим кредитом, що пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, її нарахування відповідає приписам ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», а розмір та ставка були узгоджені сторонами при укладенні договору. Так, пунктом 1.5.1 Договору про споживче кредитування передбачена комісія за надання кредиту, яка нараховується за ставкою 23,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту За таких обставин, суд приходить до висновку про доведеність позивачем як факту укладання договору, так і отримання позичальником грошових коштів на погоджених ним умовах фінансового кредиту та невиконання останнім належними чином свого обов`язку зі своєчасного повернення кредитних коштів. Разом з тим, щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею (штрафами) суд зазначає. Так, Указом Президента України №64/2022\~від 24\~лютого 2022\~року «Про\~введення воєнного\~стану в\~Україні» з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року на всій території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, востаннє Указом Президента України №793/2025 від 20 жовтня 2025 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»\~продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 05 листопада 2025 року строком на 90 діб до 02 лютого 2026 року. Відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні\~положення» Цивільного\~кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 40 - 44, ст. 356) доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 р. за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, пунктом 2 частини 3 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України № 2120-IX передбачено, що цей Закон застосовується до відносин за прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, що виникли у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Враховуючи те, що заборгованість за пенею у відповідача [PERSON] за кредитним договором №2419206 від 18.04.2024 виникла у період дії в Україні воєнного стану, суд вважає, що вказана заборгованість у розмірі 4900,00 грн. стягненню з відповідача не підлягає, а тому, в цій частині позову слід відмовити. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, а також те, що фактично отримані та використані відповідачем [PERSON] кредитні кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення із останнього в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.Груп» заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №2419206 від 18.04.2024 у розмірі 15975,00 грн. з яких: 4859,00 грн.\~заборгованість за кредитом, 10066,00 грн.\~заборгованість за нарахованими процентами; 1050,00 грн. -заборгованість за комісією. Щодо розподілу судового збору. Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 3 статті 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 ЦПК України). При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір з урахуванням коефіцієнту 0,8 передбаченого частиною 3 статті 4\~Закону України\~«Про судовий\~збір» у розмірі 2422,40 грн. Відтак, з відповідача на користь позивача ТОВ «КЛТ Кредит» підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1574,56 грн. Щодо вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК). На підтвердження надання правничої допомоги, представником позивача надано договір про надання правової допомоги №012-25 від 03 березня 2025 року, акт приймання-передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги №012-25 від 03.03.2025, детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом Середницьким Є.В. на виконання умов договору про надання правової допомоги №012-25 від 03.03.2025, додаток №1 до договору про надання правової допомоги №012-25 від 03.03.2025. Разом з тим, суд бере до уваги, що позовні вимоги позивача задоволені частково, що становить 65% від заявлених позовних вимог, а тому витрати на правничу допомогу необхідно стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог, у розмірі 4550,00 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial