Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У квітні 2025 року Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» (далі АТ «Банк Кредит Дніпро»), в інтересах якого діє Іващенко І.О., за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивувало тим, що 4 листопада 2022 року АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] уклали кредитний договір № 220320005926, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 194\~727,87 грн з кінцевим терміном повернення 4 листопада 2030 року. У порушення умов вказаного договору, [PERSON] зобов`язання не виконував, у зв`язку з чим на 13 березня 2025 року виникла заборгованість у розмірі 316\~436,19 грн, яка складається із: 194\~727,87 грн заборгованості за кредитом, 3,73 грн заборгованості за відсотками та комісії 121\~704,59 грн, яку банк просив стягнути з боржника достроково. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників Ухвалою судді від 23 квітня 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити її розгляд за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 28 травня 2025 року о 10 год 00 хв. 29 квітня 2025 року представник позивача адвокат Іващенко І.О. за допомогою підсистеми «Електронний суд» подала клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою судді від 27 травня 2025 року клопотання представника позивача адвоката Іващенко І.О. задоволено та забезпечено участь представника позивача у підготовчому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. 27 травня 2025 року представник відповідача адвокат Євтодьєв А.О. за допомогою підсистеми «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву, а також заяву про відкладення розгляду справи. 28 травня 2025 року розгляд справи відкладено до 26 червня 2025 року 11 год 00\~хв у зв`язку з неявкою сторін. Представник позивача адвокат Іващенко І.О. 2 червня 2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» подала відповідь на відзив. Представник відповідача адвокат Євтодьєв А.О. 23 червня 2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» подав заяву про участь у судовому засіданні та всіх наступних в режимі відеоконференції. Ухвалою судді від 25 червня 2025 року, з урахуванням ухвали від 25 червня 2025\~року про виправлення описки, клопотання представника відповідача адвоката Євтодьєв А.О. задоволено та забезпечено участь представника відповідача у судовому засіданні та всіх наступних в режимі відеоконференції. Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 26 червня 2025\~року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17 липня 2025 року 14 год 00 хв. 17 липня 2025 року справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Справу призначено до розгляду на 24 вересня 2025 року 14 год 30 хв. 24 вересня 2025 року судом розпочато розгляд справи по суті та оголошено перерву до 4\~листопада 2025 року 14 год 00 хв. 20 жовтня 2025 року представник позивача адвокат Іващенко І.О. за допомогою підсистеми «Електронний суд» подала заяву, в якій просила розглядати справу у відсутності представника позивача. 4 листопада 2025 року представник відповідача адвокат Євтодьєв А.О. за допомогою підсистеми «Електронний суд» подав заяву, в якій просив розглядати у справу у відсутності представника відповідача. Фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина 2 статті 247 ЦПК України). Стислий виклад позиції інших учасників справи 27\~травня 2025\~року за\~допомогою підсистеми\~«Електронний суд» представник відповідача адвокат Євтодьєв А.О. подав відзив на позовну заяву АТ «Банк Кредит Дніпро», в якому вказував на таке. Зокрема,\~посилався на\~те,\~що відповідач\~позовні вимоги АТ «Банк Кредит Дніпро» визначає частково, а саме в частині суми отриманого кредиту (тіло) та нарахованих відсотків; щодо нарахування комісії відповідач категорично заперечує з огляду на таке. Відповідно до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Статтею 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів»\~передбачено,\~що продавець\~(виконавець,\~виробник)\~не повинен\~включати у\~договори із\~споживачем умови,\~які є\~несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Частиною 8 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. У пункті 1.2 кредитного договору банк визначив щомісячну комісію за обслуговування кредиту з 2,50% від суми кредиту, а в стовпчику 7 розділу 4 графік платежів за обслуговування кредитної заборгованості встановив суму в розмірі 467\~347,20\~грн. Загальна сума кредиту становить 194\~727,87 грн, а обслуговування кредитної заборгованості 467\~347,20 грн, що становить майже 250% від загальної суми кредиту. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 січня 2023 року зазначала, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) вказано, що відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове -касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, вказаним законом безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Тобто Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, зокрема і щодо правомірності встановлення у кредитному договорі комісії за розрахункове-касове обслуговування. Разом з тим до загальних засад цивільного законодавства належить справедливість, добросовісність та розумність (частина 1 статті 3 ЦК України). Посилаючись на зазначене, представник відповідача адвокат Євтодьєв А.О. просив у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача комісії за обслуговування кредиту в розмірі 121\~704,59 грн відмовити. Представник позивача адвокат Іващенко І.О. 2 червня 2025 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» подала відповідь на відзив, в якому посилалась на те, що умови кредитного договору є узгодженими сторонами, кредитний договір є чинним та обов`язковим до виконання. Банк на виконання погоджених умов кредитного договору надав позичальнику у строкове користування кредитні кошти. Позичальник свої обов`язки за кредитним договором не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість. Станом на 13 березня 2025 року заборгованість за кредитним договором становить 316\~436,19 грн, яка складається із: 194\~727,87 грн заборгованості за кредитом, 3,73 грн заборгованості за відсотками та комісії 121\~704,59 грн, яку банк просив стягнути з боржника достроково. Дані обставини підтверджується розрахунком заборгованості та виписками по рахункам. Банк при нарахуванні всіх складових сум боргу діяв в межах умов договору; правильність обрахування всієї суми боргу у відзиві відповідачем не спростовано. Доказів про погашення заборгованості, у тому числі, в межах сум боргу, які визнано відповідачем, суду наразі не подано, що є підтвердженням обґрунтованого звернення банку до суду із позовом про стягнення нарахованої суми боргу. Представник позивача адвокат Іващенко І.О. також вказувала на те, що підписавши кредитний договір позичальник засвідчив, що він погодився на отримання коштів у кредит саме на умовах, визначених в кредитному договорі. Позичальник як під час укладення кредитного договору, так і протягом наступного часу його виконання жодних заперечень щодо його умов не заявляв, будь-яких претензій щодо не проведення з ним переддоговірної роботи не мав, незгоду з окремими пунктами кредитного договору, у тому числі, щодо комісії не висловлював, не здійснював дій щодо відмови від договору, і, відповідно, не вважав введеним себе в оману банком. Клієнт ознайомився з паспортом споживчого кредиту під підпис та підтвердив, що він отримав всі пояснення, необхідні для забезпечення можливості оцінити чи адаптовано кредитний договір до його потреб, фінансової ситуації, суттєвих характеристик запропонованих послуг тощо. Отже банк надав клієнту всю необхідну інформацію, а клієнт мав достатньо часу для того, щоб прийняти для себе усвідомлене виважене рішення щодо кредитування. З урахуванням зазначеного представник позивача просила врахувати відповідь на відзив та задовольнити позов в повному обсязі. Позиція сторін у судовому засіданні Представник позивача адвокат Іващенко І.О. (в режимі відеоконференції) у судовому засіданні 24 вересня 2025 року позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. У судовому\~засіданні представник\~відповідача \~адвокат Євтодьєв\~А.О.\~(в\~режимі відеоконференції)\~позовні вимоги\~визнав частково,\~а саме\~в частині\~тіла кредиту\~та відсотків; вимоги про стягнення з відповідача комісії за обслуговування кредиту в розмірі 121\~704,59 грн не визнав та просив в цій частині у задоволенні позову відмовити. Встановлені судом фактичні обставини справи Судом встановлено, що 4 листопада 2022 року АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] уклали кредитний договір № 220320005926, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 194\~727,87 грн з кінцевим терміном повернення 4 листопада 2030 року. У розділі 1 «предмет та основні умови договору» зазначено, що сума кредиту\~194\~727,87 грн; строк кредитування 96 місяців; кінцева дата повернення кредиту 4 листопада 2030 року; цільове призначення погашення заборгованості за раніше укладеними кредитними договорами, що визначені в пункті 5.1 цього договору та інші споживчі потреби; процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується на строкову заборгованість 0,001% річних; щомісячна комісія за обслуговування кредиту 2,50% від суми кредиту. [PERSON] не виконував своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором, унаслідок чого в нього перед АТ «Банк Кредит Дніпро» утворилася заборгованість у розмірі 316\~436,19 грн, яка складається із: 194\~727,87 грн заборгованості за кредитом, 3,73 грн заборгованості за відсотками та комісії 121\~704,59 грн. Відповідач визнав позовні вимоги частково, а саме в частині заборгованості за тілом кредиту та відсотками. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Вивчивши матеріали цивільної справи та надавши оцінку поданим доказам, вислухавши пояснення учасників справи, а також врахувавши відзив на позовну заяву та відповідь на відзив, суд дійшов таких висновків. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами за його користування Згідно зі статтею 629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У справі, яка розглядається, суд встановив і це не заперечував відповідач у справі, що: -АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] 4 листопада 2022 року уклали кредитний договір №220320005926, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 194\~727,87 грн. Частиною першою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першої, четвертої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилом статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Надавши оцінку зібраним у справі доказам, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 194\~727,87 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 3,73 грн, що у загальному розмірі складає 194\~731,60 грн. Розмір та порядок розрахунку вказаних складових боргу [PERSON] визнав. Щодо вирішення позовних вимог стягнення комісії Відповідно до частини третьої\~статті 1054 ЦК України\~особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга\~статті 627 ЦК України). Частиною четвертою\~статті 42 Конституції України\~передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011\~у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті\~1, статті\~11, частини восьмої статті\~18, частини третьої статті\~22 Закону України «Про захист прав споживачів»\~у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~(справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті\~1, статті\~11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до частин першої-третьої\~статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 9 грудня 2019 року у справі №524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18). Особливості регулювання правовідносин за договорами споживчого кредиту передбачені також\~Законом України «Про захист прав споживачів». 10 червня 2017 року набув чинності\~Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у\~Законі України «Про захист прав споживачів»\~текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з набуттям чинності\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої\~статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України\~«Про споживче\~кредитування» передбачає право банку встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 8 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. На підставі частини шостої статті 12 Закону України «Про споживче\~кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом. Кредитодавцю та новому кредитору забороняється вимагати сплати будь-яких платежів, не зазначених у договорі про споживчий кредит та/або не врахованих у розрахунку денної процентної ставки, що зазначена в договорі про споживчий кредит. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 9 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, процентів за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 (провадження № 61-16739св20), від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15 (провадження № 61-19356св19), від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15 (провадження № 61-16561св20), від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15 (провадження № 61-8543св20). Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 (провадження № 61-18751св21) зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У постанові\~Верховного Суду\~у складі\~Об`єднаної\~палати Касаційного\~цивільного суду\~від 6\~листопада 2023\~року в\~справі з\~подібними правовідносинами\~№ 204/224/21\~зроблено висновок\~про те,\~що якщо\~в кредитному\~договорі банк\~не зазначив\~та не\~надав доказів\~існування переліку\~додаткових та\~супутніх банківських\~послуг кредитодавця\~та/або\~кредитного посередника,\~які пов`язані\~з отриманням,\~обслуговуванням і\~поверненням кредиту,\~які надаються\~позивачу та\~за які\~банком встановлена\~щомісячна комісія\~за обслуговування\~кредиту (розрахунково-касове\~обслуговування),\~то положення\~кредитного договору\~щодо обов`язку\~позичальника щомісячно\~сплачувати плату\~за обслуговування\~кредиту (розрахунково-касове\~обслуговування)\~є нікчемними\~відповіднодо частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». На підставі пункту 1.1 кредитного договору від 4 листопада 2022 року №22032000592668 банком встановлена комісія за обслуговування кредиту у розмірі 2,50% від суми кредиту. Отже, пункт 1.1 кредитного договору від 4 листопада 2022 року №22032000592668, укладеного АТ «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] , не містить зазначення переліку банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговуванням кредиту. Оскільки обслуговування кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як обслуговування кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь кредитора. За таких обставин положення кредитного договору щодо сплати позичальником на користь банку комісії за обслуговування кредиту (пункт 1.1 договору) є нікчемними, а позовна вимога про стягнення комісії в 121\~704,59 грн необґрунтованою. Висновки суду щодо розподілу судових витрат Статтею 141 ЦПК України передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у загальному розмірі 194\~731,60 грн (194\~727,87 грн тіло кредиту + 3,73 грн відсотки), що становить 61,54% від розміру заборгованості, пред`явленому цим позовом до стягнення (316\~436,19 грн). Враховуючи, що позов АТ «Банк Кредит Дніпро» задоволено на 61,54%, розмір судового збору, який підлягає відшкодуванню на користь цього товариства за рахунок [PERSON] складає 2\~336,81 грн, (3\~797,23 грн (судового збору, сплаченого за подання позову) * 61,54%). На підставі викладеного та

Outcome: partial