Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

адвокат Мотуз Олександр Володимирович від імені та в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача Комунального підприємства «Міський тролейбус» (далі КП «Міський тролейбус») та просить: - зобов`язати КП «Міський тролейбус» розробити графік змінності на 2025 та 2026 рік для водія тролейбуса служби експлуатації депо №2 Голобородько Т.М., в якому зазначити тривалість зміни у годинах та хвилинах, початок та закінчення зміни, початок та кінець перерви на обід, кількість робочих та вихідних днів в кожному місяці, норму годин, яку потрібно відпрацювати кожного місяця, та подати його на затвердження до Первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України Комунального підприємства «Міський тролейбус» (далі ППО ВПЗУ КП «Міський тролейбус»); - стягнути з КП «Міський тролейбус» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 163\~107,84 грн.; - стягнути з КП «Міський тролейбус» на користь [PERSON] суму сплаченого нею судового збору та витрати на правничу допомогу. В обґрунтування позову представник зазначив, що [PERSON] з 16.12.2017 працює у КП «Міський тролейбус», на даний час на посаді водія тролейбусу міського пасажирського транспорту 3 класу. Відповідно до протоколу № 5 загальних зборів ППО ВПЗУ КП «Міський тролейбус» від 22.12.2022, [PERSON] було обрано членом профспілкового комітету, про що було повідомлено відповідача листом від 22.01.2023 № 03. 08.11.2024 відповідачем було направлено подання № 2988 до в.о. голови профкому ППО ВПЗУ КП «Міський тролейбус» Ольги Фармаги щодо погодження графіків змінності для працівників депо № 1 та депо № 2 на 2025 рік. 10.12.2024 головою профкому ППО ВПЗУ КП «Міський тролейбус» Ольгою Фармагою було надано відповідь на подання, в якому вона зазначила, що оскільки до подання були долучені режими роботи, а не графіки змінності, тому профспілка просить направити саме графіки змінності. Задля отримання відомостей про свій графік змінності на 2025 рік, позивач 30.12.2024 звернулася до відповідача з вимогою ознайомити її з графіком змінності на 2025 рік. 31.12.2024 відповідач своїм листом № 3456 надав позивачу графік змінності на 2025 рік з річним балансом годин в кількості 1\~992 год. та зміни до графіка змінності на 2025 рік на період воєнного стану 01.01.2025-07.02.2025 з річним балансом годин в кількості 2\~000 год. без відповідного погодження з профспілкою та директором КП «Міський тролейбус». У зв`язку з відсутністю відповіді на свій лист, позивач 07.01.2025 знову звернулася до відповідача з проханням ознайомити її з графіком змінності на 2025 рік. 10.01.2025 відповідачем було направлено лист № 90 позивачу, в якому було зазначено, що графіки змінності для водія служби експлуатації депо № 2 Голобородько Т.М. на 2025 рік, які були призначені для погодження з головою профкому ППО ВПЗУ КП «Міський тролейбус» Фармагою О.М., були випадково направлення позивачу. 08.01.2025 відповідачем знову було направлено до голови профкому ППО ВПЗУ КП «Міський тролейбус» Фармаги О.М. подання № 54 «Про погодження графіків змінності на 2025 рік», в тому числі графік змінності для позивача. До подання були долучені графіки щодо інших працівників підприємства, які відповідають чинному законодавству, в них зазначено якого саме дня у водія зміна, коли вихідні, чітко зазначено тривалість зміни, початок та кінець зміни, а також початок та кінець обідньої перерви. Однак, у графіку змінності позивача знову ж таки такої детальної інформації немає, а зазначено тільки дні, коли є зміни та вихідні. Так, задля захисту прав члена профкому, головою профкому ППО ВПЗУ КП «Міський тролейбус» [PERSON] 11.01.2025 було направлено лист № 02 до директора КП «Міський тролейбус», де були викладені всі порушення законодавства щодо графіку змінності, невідповідності графіка колективному договору, а також з вимогою скласти графік змінності для водія тролейбуса [PERSON] на 2025 рік, який відповідатиме вимогам законодавства та колективного договору. Однак, графіку від відповідача так і не були надіслано. Суть заперечень позивача і профкому проти наданого відповідачем графіку полягає в тому, що даний графік містить лише дні робочих змін позивача, однак, тривалість змін, час початку і час завершення, так само як і час початку та завершення перерви на обід, не зазначається. Про дані умови роботи позивач повинна додатково дізнаватись у роботодавця за день до початку робочої зміни. Задля ознайомлення з графіком змінності, позивач неодноразово зверталася до відповідача, на що отримала відповідь у вигляді листа № 350 від 07.02.2025, в якому йдеться про те, що графіки змінності для водіїв тролейбуса служби експлуатації депо № 2 були узгоджені всіма профспілковими організаціями, в тому числі і головою профспілки членом якої вона є. У зв`язку з цим, позивач 11.02.2025 звернулася до своєї профспілки за отриманням роз`яснення щодо погодження її графіку змінності, на що отримала негативну відповідь та запевнення, що профспілка не погоджувала жодного графіку змінності для неї. Так, для організації роботи позивача, профспілка своїм листом від 11.02.2025 № 08 знову звернулася до директора КП «Міський тролейбус» з вимогою надати належним чином графік змінності для позивача. Відповіді на даного листа профспілка так і не отримала. У зв`язку з можливим упередженим ставленням відповідача до позивача та профспілки, в якій вона є членом профкому, [PERSON] звернулася до адвокату щодо отримання інформації, з яких причин їй не видається графік змінності на 2025 рік та чи існує на підприємстві будь-який документ, яким передбачено графік виходу на роботу з вказівкою на тривалість робочої зміни, початок та кінець зміни, початок та кінець обідньої перерви, а також причини не виплати заробітної плати, тому 11.03.2025 адвокатом Мотузом О.В. був поданий адвокатський запит щодо надання відомостей, які перераховані вище. Листом від 17.03.2025 № 674 відповідач повідомив, що 13.12.2024 позивача було ознайомлено з її графіком змінності на 2025 рік, цей графік був затверджений всіма діючими профспілками на підприємстві, а графік змінності розробляється для відповідних професій на підприємстві, а не конкретно для працівника. Щодо виплати заробітної плати відповідач повідомив, що оскільки позивач фактично не виконувала свої трудові обов`язки у період з 06.01.2025 по 31.01.2025, то і заробітна плата їй відповідно не нараховувалася. Оскільки лист відповідача не надавав вичерпні відповіді на питання, які порушувалися адвокатом у адвокатському запиті від 11.03.2025, ним було прийнято рішення звернутися з новим адвокатським запитом від 25.03.2025, де він порушив питання про повідомлення, з яких причин з 2025 року [PERSON] не видається графік змінності виходу на роботу, в якому б зазначались дні виходу, тривалість робочої зміни з вказівкою на час її початку та закінчення, а також початок та закінчення обідньої перерви. Надаючи відповідь своїм листом від 02.04.2025 №793, відповідач зазначив, що графік змінності водіїв, які працюють в тролейбусному депо № 2, передбачає однозмінний режим робочого дня, початок роботи 04.14-07.01 год., закінчення 09.20-15.54 год., перерва 45 хв., два вихідних дня після 4 днів роботи, але графіку змінності позивача, в якому зазначено початок та закінчення зміни, початок та закінчення обідньої перерви відповідачем так і не було надано. Після спливу тривалого проміжку часу, позивач так і не отримала свій графік змінності на 2025 рік, тому профспілковим комітетом 16.04.2025 року було прийнято рішення самостійно розробити та надати для затвердження графік змінності до директора КП «Міський тролейбус», який відповідає діючому законодавству, колективному договору та має схожу концепцію з графіками інших водіїв на підприємстві, які були затвердженні і профспілкою, і КП «Міський тролейбус». Відповідачем було відмовлено у погоджені графіку позивачу, який був наданий профспілкою, своїм листом № 999 від 22.04.2025. Тому задля забезпечення можливості виконувати трудові обов`язки позивача, профспілкою було повторно направлено листа 05.05.2025 № 16 до директора КП «Міський тролейбус» разом з графіком змінності позивача задля погодження цього самого графіку, а у випадку непогодження надати власний графік змінності, в якому буде зазначено час початку та закінчення кожної зміни, час початку та закінчення обідньої перерви, норму робочого часу на весь обліковий період. Однак, відповіді на даний лист профспілка так і не отримувала. За весь час, коли відповідач не ознайомлював позивача з її графіком роботи на підприємстві на 2025 рік, а саме з 06.01.2025, позивач кожного дня з понеділка по п`ятницю з`являлася на робочому місці в очікуванні організації робочого процесу на 2025 рік, а також ознайомлення її із графіком змінності на 2025 рік, що підтверджується відповідними повідомленнями з 30.12.2024 по 18.07.2025. Отримуючи дані повідомлення, відповідач постійно надавав відповідь, у яких зазначав, що графік змінності знаходиться на дошці об`яв в диспетчерському пункті служби експлуатації депо №2, узгоджений з керівництвом підприємства, а позивач ознайомлена з ним. Таким чином, оскільки станом на дату подання позовної заяви, відповідачем не розроблений графік змінності для позивача з чітко визначеним часом початку та кінця зміни, початку та кінця обідньої перерви, а також зазначенням норми робочого часу на весь обліковий період, тобто на 2025 рік, це призводить до порушень прав позивача на працю, що позбавляє її можливості заробляти кошти для забезпечення належного рівня життя як свого, так і своєї неповнолітньої дитини, оскільки, починаючи з 06.01.2025 позивачу не виплачується заробітна плата, що підтверджується наказом № 258 від 20.02.2025. Також додатково зазначено, що на підприємстві відповідача для інших працівників розробляються та затверджуються графіки роботи, які відповідають чинному законодавству та колективному договору, за аналогічною професією як і у позивача, на підтвердження чого надано графіки роботи водіїв на підприємстві КП «Міський тролейбус» у період з 2017 по 2022 рік. Таким чином, відповідач допустив порушення діючого законодавства у зв`язку з не розробленням та затвердженням графіку роботи для позивача. Фактично ж, не вказуючи у графіку змінності часу початку робочої зміни, відповідач позбавляє позивача можливості працювати, тобто усуває її від роботи. У зв`язку з чим позивач має право на отримання від відповідача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, який по суті має місце на даний час. Порядок обчислення середньої заробітної плати, у тому числі у випадку виплати за період вимушеного прогулу, встановлений Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995. Розрахунок заробітної плати за період вимушеного прогулу повинен здійснюватися, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, тобто за листопад 2024 року і грудень 2024 року. Із довідки про заробітну плату позивача від 21.07.2025 вбачається, що у листопаді 2024 року позивач отримала заробітну плату у розмірі 8\~824,39 грн., а у грудня 2024 року відповідно 8\~808,87 грн., а всього 17\~633,26 грн., за фактично відпрацьованих 16 днів, середньоденна заробітна плата складає 1\~102,08 грн. З робочого графіку на 2025 рік, за яким позивач мала б працювати на думку відповідача, вбачається, що до роботи позивачу слід було стати з 01.01.2025, однак, оскільки вона була спочатку на лікарняному, а потім вихідна, виходити на роботу їй потрібно було б 06.01.2025, однак, відповідач до цього часу так і не ознайомив її з графіком роботи. Отже, суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід розраховувати з 06.01.2025 і при цьому враховувати, що позивач мала б працювати кожні чотири дні з наступними двома днями вихідних. Станом на момент подання цього позову позивач мала б відпрацювати за таким графіком 148 днів, а сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно має скласти 163\~107,84 грн. (1\~102,08 грн. х 148 днів). З огляду на викладене вище, представник просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою від 20.08.2025 матеріали позову були залишені без руху з пропозицією усунути недоліки. 21.08.2025 недоліки було усунуто. Ухвалою суду від 26.08.2025 відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву та 09.09.2025 відповідачем подано відзив на позовну заяву. КП «Міський тролейбус» не визнало позовних вимог [PERSON] та вважає їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. На переконання відповідача, доводи, наведені позивачем, не підтверджуються належними та допустимими доказами, а наведені обставини викладаються однобічно, вирвано з контексту реальних трудових відносин. КП «Міський тролейбус» зазначає, що організація роботи підприємства та затвердження графіків змінності здійснювалися відповідно до вимог законодавства та колективного договору, а трудові права позивача порушені не були. Тому заявлені вимоги про зобов`язання розробити окремий індивідуальний графік змінності та про стягнення середнього заробітку за час нібито «вимушеного прогулу» є, на думку відповідача, юридично і фактично необґрунтованими. Щодо режимів\~роботи та\~графіків змінності. Норми Глави IV «Робочий час» КЗпП України визначають загальні принципи організації та регулювання робочого часу на підприємствах. Зокрема, статті 57, 58, 59, 61 КЗпП України. Крім того, статті 10-20 КЗпП України та Закон України «Про колективні договори і угоди» визначають правові засади укладення та дії колективних договорів, які регулюють, зокрема, режим роботи, тривалість робочого часу та відпочинку. Відповідно до ст. 18 КЗпП України та ст. 9 Закону «Про колективні договори і угоди», положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, незалежно від їх членства у профспілці. З урахуванням зазначеного, між адміністрацією та трудовим колективом КП «Міський тролейбус» ще у 2016 році було укладено Колективний договір на 2016-2018 роки, схвалений конференцією трудового колективу та зареєстрований виконавчим комітетом районної ради. Додатком № 4 до договору («Режим робочого дня») визначено початок та закінчення змін, тривалість робочого дня, порядок чергування та вихідних днів. У 2020 році рішенням конференції трудового колективу (Протокол № 17 від 31.07.2020) до цього додатку були внесені зміни, якими уточнено режими роботи для водіїв тролейбусів. Зокрема, пункт 82 передбачив однозмінний режим роботи з конкретним інтервалом початку та завершення роботи, передбаченими перервами і вихідними днями. Саме за цим режимом і працює позивачка [PERSON] . Таким чином, умови праці [PERSON] визначені чинним колективним договором, погодженим у встановленому порядку з профспілковим органом та обов`язковим для виконання як роботодавцем, так і працівниками. При цьому слід підкреслити, що законодавство не вимагає розроблення та погодження окремого індивідуального графіка змінності для кожного працівника. Норми КЗпП України та Положення про робочий час і час відпочинку водіїв трамвая і тролейбуса, затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України №444 від 15.09.2014, передбачають складання графіків роботи для категорій працівників, а не персонально для кожної особи. Попри це, у листопаді 2024 року КП «Міський тролейбус» підготувало та направило на погодження профспілці графіки змінності на 2025 рік, які повністю відповідали вимогам КЗпП України, положенням колективного договору та наказу № 444. Проте профспілка безпідставно відмовилась їх погоджувати, посилаючись на нібито необхідність складання індивідуального графіка для [PERSON] . Така вимога не ґрунтується на законі, адже ні КЗпП України, ні інші нормативні акти не передбачають персонального погодження графіків для кожного окремого працівника. Варто зауважити, що [PERSON] була належним чином ознайомлена з графіками змінності на 2025 рік. Це підтверджується відповідними актами, а також тим, що вона мала доступ до графіків у диспетчерському пункті та під час щоденних нарядів. Незважаючи на це, позивач неодноразово ухилялась від роботи, що зафіксовано документально (акти про прогули, відмови від надання пояснень, доповідні записки тощо) та зумовило видання низки наказів адміністрації. Отже, твердження про відсутність у [PERSON] затвердженого графіка змінності або про неналежне ознайомлення з ним є безпідставними. Роботодавець діяв у межах чинного законодавства і колективного договору, тоді як сама позивач свідомо та систематично порушувала трудову дисципліну, не виходячи на роботу в установлені дні та години. Щодо відсутності\~підстав для\~оплати часу\~так званого\~«вимушеного прогулу». Позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час нібито «вимушеного прогулу» є неправомірними, оскільки в ситуації [PERSON] відсутній сам факт вимушеного прогулу у розумінні трудового законодавства. Відповідно до норм Кодексу законів про працю України та усталеної судової практики, вимушений прогул - це період, протягом якого працівник був позбавлений можливості працювати з вини роботодавця, тобто внаслідок протиправних дій або бездіяльності власника чи уповноваженого ним органу. Така ситуація виникає лише у чітко визначених законом випадках, що прямо передбачає компенсацію працівникові у вигляді виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Така виплата є спеціальною відповідальністю роботодавця і розраховується за правилами, встановленими постановою КМУ №100 від 08.02.1995. У даній справі жодних зазначених вище обставин не мало місця. [PERSON] не була незаконно звільнена (вона продовжує перебувати у трудових відносинах із відповідачем), її не переводили на іншу посаду і не відсторонювали від роботи у порядку ст. 46 КЗпП України. Відповідач не ухвалював жодних рішень, які б перешкоджали позивачу виконувати її трудову функцію. Робоче місце, посада водія тролейбуса та обсяг роботи для [PERSON] зберігалися, графіки роботи на підприємстві затверджувалися та доводилися до відома працівників. Жодного протиправного рішення чи дії роботодавця, які б унеможливили вихід позивача на роботу, не вчинено. Ствердження позивача, що вона не могла працювати через відсутність у неї «правильного» графіка змінності, не підтверджують наявності вимушеного прогулу в юридичному сенсі. Закон не зобов`язує роботодавця затверджувати персональний графік на вимогу працівника; достатньо наявності колективного графіка, встановленого для певної категорії працівників (що і було зроблено). Відсутність індивідуального графіка не прирівнюється законом до відсторонення чи звільнення і не є поважною причиною для невиконання роботи. Більше того, матеріалами, які додаються до відзиву доведено, що причиною невиходів позивача була її власна відмова працювати за наявним графіком, що кваліфікується як прогул. Отже, у період з 06.01.2025 і надалі позивач мала об`єктивну можливість працювати, проте нею цю можливість не було реалізовано з причин, що залежать від неї самої. Фактичного «вимушеного» прогулу з вини роботодавця не було. Таким чином, у даній справі відсутні будь-які правові підстави для покладення на КП Міський тролейбус» відповідальності у вигляді виплати [PERSON] середнього заробітку. Позивач перебуває у трудових відносинах з підприємством, не була незаконно звільнена з посади чи незаконно переведена, відсторонена від роботи тощо, а тому відсутній сам факт «вимушеного прогулу» у розумінні трудового законодавства. Відповідно, положення статті 235 КЗпП України, які передбачають компенсацію у випадку незаконного звільнення або незаконного переведення на іншу роботу, у даному випадку не підлягають застосуванню. Позивач фактично не працювала з власної вини, тому ні про яку компенсацію втраченої зарплати мова йти не може, навпаки, законодавство передбачає, що час прогулу не підлягає оплаті (ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», ст. 113 КЗпП України). За таких обставин, позовна вимога [PERSON] про стягнення 163\~107,84 грн. середнього заробітку за час так званого «вимушеного прогулу» є юридично необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. У діях роботодавця відсутній вклад порушення, який би тягнув за собою матеріальну відповідальність перед працівником у вигляді виплати середнього заробітку. Навпаки, наявні в матеріалах справи покази свідчать, що саме позивач порушувала трудову дисципліну, а роботодавець правомірно застосував до неї передбачені законом заходи (невиплату зарплати за невідпрацьований час, дисциплінарні стягнення тощо). Отже, підстави для задоволення даної вимоги відсутні. Щодо пропуску позивачем строку звернення до суду (ст.233 КЗпП України). З аналізу змісту поданої 14.08.2025 позовної заяви [PERSON] вбачається, що предмет її вимог стосується розроблення графіка змінності на 2025-2026 роки, стягнення середнього заробітку за час нібито вимушеного прогулу, починаючи з 06.01.2025. Отже, вихідною датою, з якої позивач дізналася про «порушення свого права», є не пізніше 06.01.2025, коли вона, за її ж твердженням, мала вийти на роботу, однак «не була ознайомлена з належним графіком змінності» і фактично залишилась без можливості працювати. Додатково сама позивач підтверджує, що з цього моменту їй не нараховувалася заробітна плата. Отже, саме з 06.01.2025 у неї виникло усвідомлення про порушення трудових прав. Надалі упродовж січня-травня 2025 року [PERSON] неодноразово отримувала офіційні листи та відповіді від роботодавця (зокрема, від 07.02.2025 № 350, від 17.03.2025 № 674, від 02.04.2025 № 793 тощо), якими її інформували про наявність затверджених графіків та про неоплату часу її фактичної відсутності на роботі. Тобто позивач достеменно знала про позицію роботодавця та про факт не нарахування їй заробітної плати щонайпізніше у березні-квітні 2025 року. Таким чином, кінцевий строк звернення до суду за вирішенням трудового спору, передбачений ст. 233 КЗпП України, спливав орієнтовно у квітні-травні 2025 року (три місяці з дати виникнення спору). Однак, [PERSON] звернулася з позовом лише 14.08.2025, тобто із значним пропуском установленого законом тримісячного строку. Слід наголосити, що пропуск строку звернення до суду є самостійною процесуальною підставою для відмови у задоволенні позову. Позивач не навела жодних поважних причин пропуску цього строку, а її посилання на триваючий характер порушення є безпідставними, оскільки роботодавець системно і належним чином оформлював факти прогулів позивача актами та наказами, про які вона була повідомлена. Тобто з кожного факту відсутності на роботі та невиплати заробітної плати вона була своєчасно поінформована. З огляду на викладене, КП «Міський тролейбус» наполягає, що [PERSON] пропустила встановлений частиною першою статті 233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду. Поважних причин пропуску строку позивачем не наведено і не підтверджено. Сам по собі характер заявлених вимог не свідчить про триваюче порушення» у розумінні трудового законодавства, оскільки кожен епізод відсутності на роботі та пов`язане з ним управлінське рішення роботодавця були окремо оформлені й доведені до відома позивача. Отже, пропуск строку є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові. Висновки та\~прохання до\~суду. З урахуванням встановлених фактичних обставин і наведеного правового обґрунтування, позовні вимоги [PERSON] є недоведеними та такими, що суперечать нормам трудового законодавства. Дії КП «Міський тролейбус» щодо організації праці позивача здійснювалися в межах і у спосіб, передбачений законом та колективним договором, неправомірного позбавлення позивача можливості працювати не відбувалося. Натомість саме позивач не виконувала трудові обов`язки без поважних причин, у зв`язку з чим відсутній правовий обов`язок роботодавця здійснювати оплату невідпрацьованого часу чи виплачувати «середній заробіток за час вимушеного прогулу». 15.09.2025 представником позивача адвокатом Мотузом О.В. скеровано до суду через систему «Електронний суд» відповідь на відзив, з якому представник зауважив наступне. Щодо графіку\~роботи позивача. У Кодексі законів про працю України відсутнє чітке визначення окремого терміну «графік роботи» чи «графік змінності». Однак, з аналізу положень КЗпП України можна зробити висновок, що графік роботи (графік змінності) - це локальний нормативний акт роботодавця, погоджений із виборним органом первинної профспілкової організації (якщо він існує на підприємстві), який визначає послідовність чергування змін, початок і закінчення роботи, тривалість робочого часу, вихідні дні та перерви для кожного працівника або групи працівників. Відповідач вважає, що на підприємстві діє графік змінності для водіїв тролейбусів служби експлуатації депо № 2, яким передбачено 4 дні робочі та 2 дні вихідних. Даний графік міститься в матеріалах справи, оскільки і позивач, і відповідач долучали його разом з першої заявою по суті. Даний графік встановлює загальну кількість змін, яка повинна бути відпрацьована водіями, кількість робочих та вихідних днів. Фактично здійснювати трудову діяльність за даним графіком неможливо, оскільки не можливо встановити чи відповідає він чинному законодавству в частині дотримання вимог щодо тривалості робочого часу водіїв та часу, який необхідний на перерву. Також даний графік не дає змоги встановити коли саме потрібно приступати до виконання трудових обов`язків, а коли закінчувати. Задля організації свого робочого часу та ознайомленням з своїм графіком роботи, позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням ознайомити її саме з графіком роботи, однак задовільної відповіді так і не було отримано. Відповідачем були затвердженні графіки роботи інших водіїв на підприємстві, які, так як і позивач, є членами ППО ВПЗУ КП «Міський тролейбус», з чітко зазначеним початком та закінченням робочого дня, початком та кінцем перерви та норми робочого часу на кожний місяць та кожний день. ППО ВПЗУ КП «Міський тролейбус» отримувала графіки роботи позивача, які не відповідали законодавству та в яких не було зазначено початок та кінець роботи, початок та кінець обідньої перерви та кількість годин, які повинні бути відпрацьовані. У зв`язку з цим, профспілка направила на погодження до відповідача належним чином оформлений графік роботи, однак отримала відмову на його погодження. Тому твердження відповідача про те, що він не повинен розроблювати та затверджувати індивідуальний графік роботи позивача, є безпідставним, оскільки спростовується наявними в матеріалах справи графіками роботи інших водіїв на 2025 рік, які були розроблені та затвердженні відповідачем, та розробленим профспілкою графіком роботи позивача з дотриманням всіх норм законодавства. Щодо твердження відповідача про відсутність позивача на робочому місці. Відповідач вказує на те, що позивач у період з січня 2025 року по травень 2025 року була відсутня на підприємстві відповідача. Додані до відзиву документи, а саме: акти про відсутність на робочому місці, службові записки та доповідні записки, на думку відповідача, вказують на те, що позивач не з`являлася на підприємстві відповідача через власну ініціативу. Однак, позивач кожного дня, починаючи з 30.12.2024 з`являлася на підприємство та була готова до виконання своїх трудових обов`язків, але не мала змоги приступити до роботи, так як відповідачем не був розроблений графік роботи на 2025 рік, що фактично призвело до відсторонення від виконання обов`язків через бездіяльність відповідача. Знаходячись на підприємстві відповідача позивач кожного дня вимагала ознайомити її з графіком змінності, про що свідчать її листи до директора підприємстві, однак, кожного разу отримувала необґрунтовану відмову, як усну, так і письмову. Таким чином, хоча у позивача і був відсутній графік роботи на 2025 рік, вона все одного кожного дня з`являлася на підприємстві відповідача, мала намір приступати до виконання роботи, але бездіяльність відповідача, у вигляді не складання графіку роботи на 2025 рік, позбавляла її можливості працювати. Щодо оплати\~позивачу середнього\~заробітку за\~час вимушеного\~прогулу. Порушуючи право позивача на роботу, відповідач фактично позбавив її можливості заробляти кошти на проживання та забезпечувати належний рівень життя своєї неповнолітньої дитини. Саме з боку відповідача були допущенні порушення прав позивача, що й стало підставою для звернення до суду. Відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Вимушений прогул це час, протягом якого працівник з вини роботодавця не мав змоги виконувати трудові функції. Вимушеності прогулу надають протиправні дії чи бездіяльність роботодавця, внаслідок яких працівник позбавляється права виконувати трудові обов`язки й отримувати за це заробітну плату. Тобто працівник не може вийти на роботу та реалізовувати належне йому право на працю й оплату праці через винні дії (бездіяльність) роботодавця (таке поняття дав Верховний Суд у постанові від 17.01.2024 у справі № 708/447/23). Також, Верховний Суд у вищезазначеній постанові вказав, що виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу законодавцем пов`язується з певним діянням роботодавця, наслідком яких стала неможливість належним чином реалізовувати працівником своє право на працю. За змістом статей 94, 116, 117 КЗпП та статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є різновидом матеріальної відповідальності роботодавця перед працівником і не входить до структури заробітної плати. Разом з тим, з урахуванням положень ст. 43 Конституції України, найбільш подібним (аналогічним) до даної ситуації є застосування частин 1, 2 ст. 235 КЗпП України. Таким чином, позивач має право на відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який стався з вини відповідача, у розмірі, який заявлений позивачем в позовній заяві. Щодо пропуску строку на звернення до суду. Відповідач протягом тривалого проміжку часу не розроблював графік роботи позивача. Протягом цього часу, позивач постійно намагалася вплинути на відповідача, щоб останній розробив графік роботи та ознайомив її з ним, однак, дані спроби не увінчалися успіхом. Остання спроба позивача врегулювати всі правовідносини, які виникли між нею та відповідачем, підтверджується її листом від 18.07.2025, після чого вона вирішила звернутися за захистом свого права безпосередньо до суду. Аналіз порушень, які допустив відповідач відносно позивача мають триваючу дію та продовжуються на день подання даної відповіді на відзив. Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору є складником механізму реалізації права на судовий захист та однією з основних гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин. Таким чином, враховуючи довготривалість порушень відповідача та докладання максимальних зусиль для вирішення розбіжностей між відповідачем, які підтверджуються листом від 18.07.2025, вважають, що строк на звернення до суду не пропущений, а обчислення строку починається з 19.07.2025, тому позовна заява подана в передбачений законодавством тримісячний строк.

Outcome: partial