Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

У жовтні 2025 року [PERSON] звернулася до Святошинського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трьох років. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.06.2021 року між сторонами було укладено шлюб, від якого у них [INFO] народилася дочка [PERSON] . 21.07.2025 року рішенням Святошинського районного суду міста Києва шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу спільна дочка сторін залишилася та продовжує проживати разом з матір`ю. Позивач вказує, що відповідач є працездатною особою та має матеріальну можливість сплачувати аліменти на її утримання до досягнення спільною дитиною трирічного віку. Також відповідно до судового наказу відповідач сплачує аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі частки від його заробітку (доходу). На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 03.10.2025 року до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, а саме до [INFO] . У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 27 жовтня 2025 року від представника відповідача - адвоката Нікушиної В.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги відповідач визнає частково в частині стягнення аліментів у розмірі 1/12 частини від його заробітку (доходу) на утримання позивачки. Зазначено, що позовні вимоги в іншій частині відповідач вважає завищеними. Вказано на те, що [PERSON] добровільно сплачує позивачу грошові кошти на утримання, сплачує комунальні платежі за квартиру у якій вона проживає. Також зазначено, що 19.06.2022 року відповідачем було подаровано позивачу квартиру [ADDRESS] . 30 жовтня 2025 року від представника позивача - адвоката Дубчак Л.С. надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача заперечила щодо доводів, викладених у відзиві на позовну заяву, та просила позовні вимоги [PERSON] задовольнити у повному обсязі. 03 листопада 2025 року від представника відповідача - адвоката Нікушиної В.С. надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких представник відповідача позовну заяву просила задовольнити частково, стягнувши із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у розмірі 1/12 частини від заробітку (доходу) платника аліментів. Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача та відповідач у судовому засіданні підтримали свої доводи викладені у відзиві на позовну заяву, просили позов задовольнити частково. Суд, заслухавши учасників справи, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов наступних висновків. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч.ч. 1, 2, 4 ст. 84 СК України). Приписами ч. 6 ст. 84 СК України визначено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Судом встановлено, що у період з 01.06.2021 року по 21.07.2025 року сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому Бучанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), за актовим записом №156 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 01.06.2021 року), який було розірвано рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 21.07.2025 року у справі №759/10647/25. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 06.09.2023 року Бучанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Судовим наказом №759/23229/25, виданим Святошинським районним судом міста Києва 07.10.2025 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 03.10.2025 року і до досягнення дитиною повноліття. Судом встановлено, та не заперечувалося сторонами, що позивач разом із малолітньою дитиною сторін проживають разом. Відповідач проживає окремо від дочки та колишньої дружини. Отже, відповідач не оспорює факт того, що спільна дитина сторін - [PERSON] , [INFO] , проживає із позивачем та перебуває на її утриманні, визнав позовні вимоги частково. У Сімейному кодексі України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Критерії, якими має керуватися суд при визначенні розміру аліментів, в законі значно розширені. Як і раніше, в першу чергу суд виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів. Матеріальне становище платника оцінюється, виходячи з вартості належного йому майна, розміру заробітку (доходу). Про матеріальне становище також свідчить розмір витрат, що здійснюються платником на утримання себе й членів своєї сім`ї. Відповідач не заперечував, що є працездатним, має постійне місце роботи, отримує заробітну плату. Частково визнав позовні вимоги та вважає за можливе сплачувати позивачу аліменти на її утримання до досягнення дочкою трирічного віку у розмірі 1/12 частини від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно. Зокрема, відповідач вказує на понесенням ним витрат по сплаті комунальних послуг за квартиру, яку він подарував позивачу та квартиру, у якій позивач фактично проживає разом із дочкою та її дітьми від попереднього шлюбу. Також відповідач надав копії квитанцій про добровільне понесення ним витрат на утримання спільної з позивачем дочки Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану (ст. 80 Сімейного Кодексу України). При вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з положень ст. 84 Сімейного Кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, відсутність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність постійного доходу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи вбачається, що відповідач є працездатним чоловіком. Відомостей про незадовільний стан його здоров`я суду не надано. Окрім того, у суду відсутні дані про те, що на утриманні відповідача знаходяться інші особи, окрім спільної з позивачем дочки [PERSON] , [INFO] , які в силу закону потребують його матеріальної підтримки. У зв`язку з тим, що малолітня дитина проживає з матір`ю (позивачем), дитина не досягла трьох років, тому позивач має право на утримання від чоловіка - батька дитини коштів до досягнення дитиною трьох років. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Однак, в конкретній справі судом також враховується, що у позовній заяві не обґрунтовано необхідність стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на утримання останньої у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку відповідача. Суд вважає, що сума аліментів у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу відповідача буде достатньою для того, щоб позивач у результаті їх сплати перестала бути такою, що потребує матеріальної допомоги. Зазначена сума аліментів, на думку суду, є достатньою для забезпечення належних умов для життя, що буде об`єктивним, необхідним, достатнім та справедливим розміром стягнення аліментів. Зважаючи на викладене, проаналізувавши позовні вимоги, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципу справедливості та розумності, закріпленого у ст. 3 ЦК України, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню. На підставі ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення суми платежу за один місяць. Позивач, як одержувач аліментів, від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції звільнена (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), відтак, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 1 211,20 грн. за подання позовної заяви підлягає стягненню з відповідача до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: partial