Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

Представник позивача\~звернувся до\~суду з\~позовом,\~мотивуючи це\~тим,\~що за період перебування у шлюбі сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу залишився проживати з відповідачкою, на підставі чого рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 07 серпня 2012 року з позивача\~було стягнуто\~аліменти на\~користь відповідачки\~на утримання\~сина в\~розмірі \~ частини\~всіх видів\~його заробітку\~(доходу).\~Однак,\~з червня\~2025\~року син\~за власним\~бажанням почав\~проживати з\~батьком,\~відповідачка матеріальної\~допомоги на\~утримання дитини\~не надає,\~а тому\~представник позивача\~просить суд\~припинити стягнення\~аліментів на\~користь відповідачки,\~які стягуються на\~підставі рішення\~Петрівського районного\~суду Кіровоградської\~області від\~07\~серпня 2012\~року,\~та стягнути\~з відповідачки\~на користь\~позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати від дня пред`явлення заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву, в якій прохав суд слухати справу без його участі, позов підтримує в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідачка в судове засідання також не з`явилась, однак письмовою заявою просила суд розглядати справу без її участі, з позовом згідна. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що з 2010 року по 2012 рік сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 07 серпня 2012 року (а.с.9). Від спільного проживання у шлюбі мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу залишився проживати з відповідачкою (а.с.8). На підставі чого, відповідно до рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 07 серпня 2012 року з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 липня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.10). Однак, з червня 2025 року неповнолітній [PERSON] , [INFO] ,\~ за власним бажанням почав проживати разом із батьком, та перебувати на його утриманні, що підтверджується довідкою Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області від 09 вересня 2025 року № 1133 (а.с.11), а відповідачка матеріальної допомоги, яка відповідає мінімальному розміру передбаченої законодавством, на утримання спільної дитини не надає. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що позивач самостійно утримує сина [PERSON] , а також сплачує аліменти на його утримання його матері [PERSON] , яка на даний час не здійснює утримання дитини, а отже сплачені аліменти використовуються не за призначенням, що порушує права позивача. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенії ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 XІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечуєтеся такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини е предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ст.191 СК України). Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Частита перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічна вимога кореспондуєтеся з положеннями ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їx одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їx сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їx зі способом присудження (ч. 3 cт.181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їx присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їx присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їx присудження. Враховуючи зазначені обставини, а саме те, що з червня 2025 року неповнолітня дитина [PERSON] перестав проживати з матір`ю та перебувати на її утриманні, так як проживає разом з батьком та перебуває на його повному утриманні, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне припинити стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів, та стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання сина, в зв`язку з чим, позов підлягає задоволенню. Так як позивач звільнений від сплати судового збору при пред`явлені позову в частині стягнення аліментів, то згідно ст.141 ЦПК України з відповідачки у дохід держави повинні бути стягнені відповідні судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. Вказані правовідносини регулюються ст.ст. 7,18,141,180,181,182-184,191,192,273 Сімейного кодексу України.

Outcome: approved