Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

Адвокат Стрикаль Максим Вікторович, який діє в інтересах [PERSON] , [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Шоста Харківська міська нотаріальна контора, про визнання права власності на частину автомобіля в порядку компенсації та грошових вкладів. Позовна заява мотивована тим, що [INFO] помер батько позивачів, [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася з належного йому на момент смерті майна, а саме: чотирикімнатної квартири [ADDRESS] (придбана за рахунок продажу ним власної квартири, яка належала йому до шлюбу та квартири бабусі позивачів), проте оформленої на ім`я його останньої дружини [PERSON] по [ADDRESS] , гараж в ГК «Лісний» по пр. Перемоги, 84 в м.Харкові, автомобіль TOYOTA PRIUS [NUMBER] , зареєстрований 07.12.2019 на відповідача, вклади з нарахованими відсотками на рахунках [PERSON] у AT «Укргазбанк», Харківському обласному управлінні AT «Ощадбанк», у ТВБК №10020/,450, ТВБВ №10020/0515, на рахунках відповідача, що також входять до спадкової маси. Згідно з положеннями cm. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , є його дружина - відповідач [PERSON] та його діти - [PERSON] та [PERSON] . Всі спадкоємці першої черги прийняли спадщину в установленому законом порядку і строк, звернувшись до Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори з відповідними заявами. 18.05.2023 позивачі - діти спадкодавця отримали свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , видані державним нотаріусом Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Афанасьевою С.Є. на 1/6 частину (кожній) квартири [ADDRESS] , а також на 1/6 частин (кожній) гаражного боксу в ГК «Лісний», а також на 1/6 частину (кожній) вкладів з нарахованими відсотками та усіма видами начислень, що знаходяться у філії -Харківське обласне управління AT «Ощадбанк», у ТВБК №10020/450: № [NUMBER] - суми залишку у національній валюті; у ТВБВ №10020/0515: № [NUMBER] ; по 1/3 частки (кожній) у AT «УкрГазБанк» на рахунку у форматі IBAN [NUMBER] в національній валюті, внутрішній № 26203924439802.100101.980 (дата відкриття 19.08.2017), належність яких спадкодавцю підтверджено відповідними листами банківських установ, одержаних на запит нотаріальної контори. При пред`явленні свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові вклади у відділеннях Банку стало відомо, що після смерті [PERSON] його накопичення були зняті з рахунків через банкомат. Паролі платіжних карток померлого були відомі відповідачу. Перед звернення до суду частину вкладу на одному з рахунків батька, що були зняті відповідачем, перерахувані позивачам. Оскільки спадкодавець за життя ігнорував відвідування установ, організацій, посилаючись на свою зайнятість на роботі, квартира, автомобіль зареєстровані на ім`я відповідача. Позивачам стало відомо, що [PERSON] , для уникнення поділу спадщини між нею та дочками спадкодавця, уклала фраудаторний договір та відчужила автомобіль TOYOTA PRIUS [NUMBER] ( який фактично належав і ним постійно користувався тільки [PERSON] ), співмешканцю своєї дочки, яка разом з нею проживає в квартирі. Автомобіль кожен день стоїть біля будинку відповідача, ним користується дочка відповідача, чому є відповідні документальні підтвердження та відеоматеріали. На момент відчуження 18.01.2023 автомобіля TOYOTA PRIUS [NUMBER] , [PERSON] не мала права його продажу, не досягши згоди між спадкоємцями щодо часток спадкового майна. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обоє 'язків. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з положеннями статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Такий договір є недійсним, але, приймаючи до уваги долі кожного із спадкоємців, ми не ставимо вимог про визнання договору недійсним і маємо право на стягнення з відповідачки грошової компенсації вартості 1/6 частини автомобіля кожному з позивачів. Згідно Єдиного реєстру МВС автомобіль марки TOYOTA PRIUS [NUMBER] зареєстрований 07.12.2019 у ТСЦ №6350 РСЦ МВС в Харківській обл. на ім`я гр. [PERSON] , 1962 року народження. Підставами проведення реєстраційних дій був договір купівлі-продажу 6531/19/001215, оформлений 07.12.2019 у ПП «Імпекс Групп». 18.01.2023 транспортний засіб перереєстровано на гр. [PERSON] , тобто після того, як [PERSON] дізналася про направлення нотаріусом запиту в сервісний центр МВС в Харківській області. Наразі реєстраційний номер автомобіля [NUMBER] . Договір купівлі-продажу оформлено нотаріально НСЕ 282269 від 17.01.2023, нотаріусом Агеєнко Оксаною Станіславівною. Звертає на себе увагу і той факт, що при укладенні договору купівлі- продажу транспортного засобу, який набуто в період зареєстрованого шлюбу, нотаріус не перевірила реєстр спадкових справ. Відповідач відмовляється від оплати компенсації частини автомобіля, вважаючи, що транспортний засіб належить виключно їй, оскільки був зареєстрований на її ім`я, хоча до шлюбу з [PERSON] , [PERSON] не мала ніякого рухомого та нерухомого майна. [PERSON] завжди користувався автомобілем, через деякий час користування продавав та набував інший транспортний засіб, мав квартири, гаражі, грошові заощадження. Дійсна (ринкова) вартість автомобіля, що увійшов до складу спадщини, складає 383 900 грн. відповідно до довідки ФО-П [PERSON] від 14.07.2023 року. За правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2022 року по справі № 125/2157/19, у разі якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна. Визначаючи розмір грошової компенсації частини вартості спірного майна, стягненню у вигляді компенсації підлягає дійсна (ринкова) вартість відчуженого майна або ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи, а не та, що зазначена у договорі відчуження. Крім того, на грошових рахунках відповідачки маються грошові заощадження, у тому числі відкритих у валюті (після продажу [PERSON] триповерхового гаражу) у АТ КБ «ПриватБанк», AT «Ощадбанк», АБ «Укргазбанк», AT «Сенс Банк», АТ «Скай Банк». Зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя та доля [PERSON] складає 1/2 частину грошових вкладів, що входять до спадкового майна та підлягає поділу між спадкоємцями шляхом стягнення відповідної компенсації з відповідача. Зазначені грошові кошти є спільною сумісною власністю подружжя. Як вже було зазначено, відповідно до довідки ФО-П [PERSON] від 14.07.2023 року вартість колісного транспортного засобу TOYOTA Prius, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , сірого кольору, без врахування технічного стану та пробігу станом на 14 липня 2023 року становить 383900,00 грн. Крім того, предметом позову також є частка вартості грошових вкладів з нарахованими відсотками та усіма видами начислень, що були відкриті на ім`я спадкодавця [PERSON] , померлого [INFO] та частка грошових вкладів з нарахованими відсотками та усіма видами начислень, що знаходились на рахунках у банківських установах відкритих на ім`я [PERSON] . Оскільки позивачі претендують на стягнення на свою користь 1/6 частини вартості зазначеного автомобіля кожній, а також частки грошових вкладів померлого [PERSON] та [PERSON] , орієнтовно по 20000,00 грн кожній, попередня орієнтовна ціна даного позову становить 83983,33 грн. для кожного позивача. Загальну ціну позову на момент подачі позовної заяви позивачі визначити не мають можливості, оскільки не мають даних щодо обсягу грошових коштів, які знаходяться на особових рахунках відповідача та є спільною сумісною власністю відповідача та [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою Шевченківського (Дзержинського) районного суду м. Харкова від 05 вересня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Шоста Харківська міська нотаріальна контора, про визнання права власності на частину автомобіля в порядку компенсації та грошових вкладів. Розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. Клопотання адвоката Стрикаля М.В., який діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] , про витребування доказів задоволено. Витребувано від Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 6 під`їзд, 4 поверх, буд.5) наступну інформацію: - чи відкривалася спадкова справа після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] ; - склад спадкоємців після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] . Витребувано від Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 6 під`їзд, 4 поверх, буд.5) Інформаційну довідку із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та Інформаційну довідку із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) стосовно [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] . Витребувано від Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 6 під`їзд, 4 поверх, буд.5) належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи стосовно [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] . Витребувано у АТ КБ "Приватбанк" (01001, місто Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д) відомості (із зазначенням номера рахунку, дати відкриття та закриття) про всі банківські рахунки (депозитні, поточні, тощо), які були відкриті на ім`я [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , за період з 25.12.1999 року по 29.04.2022 року, а також витребувати банківські виписки про рух грошових коштів по кожному з таких рахунків за період з 25.12.1999 року по 29.04.2022 року, а також інформацію про залишок коштів на таких рахунках станом на 29.04.2022 року. Витребувано у АТ "Державний ощадний банк України" (01001, місто Київ, вул. Госпітальна, будинок 12-Г) відомості (із зазначенням номера рахунку, дати відкриття та закриття) про всі банківські рахунки (депозитні, поточні, тощо), які були відкриті на ім`я [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , за період з 25.12.1999 року по 29.04.2022 року, а також витребувати банківські виписки про рух грошових коштів по кожному з таких рахунків за період з 25.12.1999 року по 29.04.2022 року, а також інформацію про залишок коштів на таких рахунках станом на 29.04.2022 року. Витребувано у ПАТ АБ " Укргазбанк" (03087, місто Київ, вулиця Єреванська, будинок 1) відомості (із зазначенням номера рахунку, дати відкриття та закриття) про всі банківські рахунки (депозитні, поточні, тощо), які були відкриті на ім`я [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , за період з 25.12.1999 року по 29.04.2022 року, а також витребувати банківські виписки про рух грошових коштів по кожному з таких рахунків за період з 25.12.1999 року по 29.04.2022 року, а також інформацію про залишок коштів на таких рахунках станом на 29.04.2022 року. Витребувано у АТ "Сенс Банк" (03150, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 100) відомості (із зазначенням номера рахунку, дати відкриття та закриття) про всі банківські рахунки (депозитні, поточні, тощо), які були відкриті на ім`я [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , за період з 25.12.1999 року по 29.04.2022 року, а також витребувати банківські виписки про рух грошових коштів по кожному з таких рахунків за період з 25.12.1999 року по 29.04.2022 року, а також інформацію про залишок коштів на таких рахунках станом на 29.04.2022 року. Витребувано у АТ "Скай Банк" ( 01054, місто Київ, вулиця Гончара Олеся, будинок 76/2) відомості (із зазначенням номера рахунку, дати відкриття та закриття) про всі банківські рахунки (депозитні, поточні, тощо), які були відкриті на ім`я [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , за період з 25.12.1999 року по 29.04.2022 року, а також витребувати банківські виписки про рух грошових коштів по кожному з таких рахунків за період з 25.12.1999 року по 29.04.2022 року, а також, інформацію про залишок коштів на таких рахунках станом на 29.04.2022 року. 09 жовтня 2023 року представник відповідачки [PERSON] подано відзив на позовну заяву. Відзив мотивовано тим, що казані вимоги не визнаються відповідачем, оскільки вони не грунтуються на вимогах закону. Щодо позовних вимог про визнання права власності в поряду спадкування за законом на 1/6 автомобіля та стягнення компенсації вартості часток на користь позивачів (по 63983,33 грн. кожній), відповідач вважає за необхідне зазначити, що доньки померлого [PERSON] (позивачі у даній справі), за життя батька зовсім не цікавились його життям та життям його родини, жодних стосунків не підтримували, більше того самоусунулись від спілкування з батьком та жодної допомоги йому не надавали. На превеликий жаль, про свого батька вони згадали лише після його смерті, і лише тому, що мали можливість отримати спадщину, вказане може підтвердити той факт, що заяви про прийняття спадщини були подані ними в першу чергу, маже одразу після смерті [PERSON] . Саме вказані обставини та бажання отримати максимальну грошову вигоду і спонукали позивачів звернутись з даним позовом до суду, адже ними вже було отримано всю належну спадщину, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Однак, не приймаючи участі в житті батька та не будучи обізнаними про обставини придбання автомобіля Toyota Prius, позивачі хибно вважають його таким, що є предметом спільної сумісної власності подружжя, лише з підстав набуття його в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] . Вказаний висновок є хибним, оскільки спірний автомобіль Toyota Prius, реєстраційний номер [NUMBER] , був особистою приватною власністю [PERSON] , а отже не може бути включений до складу спадщини після смерті її чоловіка. Враховуючи наведене, спірний автомобіль було придбано відповідачкою дійсно за час шлюбу, однак за особисті кошти, в зв`язку з чим і право власності на автомобіль було оформлене саме на неї. З огляду на вказане, мати відповідачки [PERSON] , вирішила допомогти своїй доньці у вирішенні питання придбання автомобіля, а саме, подарувала їй грошові кошти у розмірі 350 000, 00 грн. Вказана обставина підтверджується Договором дарування грошових коштів від 01.11.2019 року. Після отримання подарунку від матері і саме за вказані особисті кошти, 07.12.2019 року [PERSON] придбала собі автомобіль Toyota Prius, реєстраційний номер [NUMBER] . Саме [PERSON] наполіг на тому, щоб право власності на вказаний транспортний засіб було оформлене саме на його дружину, жодних спорів чи конфліктів за його життя між ними не виникало, адже всі були обізнанні про походження грошових коштів, за які було придбано автомобіль. Спірний автомобіль Toyota Prius, реєстраційний номер [NUMBER] , не може бути включений до складу спадщини після померлого [PERSON] , оскльки він є особистою приватною власністью [PERSON] , що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог у цій частині. Щодо позовних вимог щодо стягнення на користь позивачів 1/3 частини вартості грошових вкладів, що були відкриті на ім`я спадкодавця [PERSON] станом на 29.04.2022 року, зазначив наступне. Зазначені вимоги обгрунтовуються тим, що на момент смерті спадкодавець мав відкриті рахунки в банківських установах: № [NUMBER] в ТВБК №10020/450 ХОУ АТ «Ощадбанк» № [NUMBER] у ТВБВ №10020/0515 ХОУ АТ «Ощадбанк»; № [NUMBER] в АБ «УкрГазБанк», а отже відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.05.2023 року, вони мають право на 1/3 частку грошових коштів. Слід відмітити, що самими Позивачами у якості додатку надано листи банківських установ, що за вказаними рахунками обліковуються настіпні суми: [NUMBER] 0,00 грн. [NUMBER] - 30731,46 грн. [NUMBER] 0,44 грн. Відповідно, частки позивачів становлять (30731,46 +0,44)/3 = 10243,97 грн. кожному. [PERSON] після отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом, у добровільному порядку здійснила перерахування належних позивачам сум на їх банківські рахунки, реквізити яких були надані останніми. Більше того, відповідачем навіть було сплачено суми більші, а ніж позивачам належить відповідно до закону. Вказані обставини, на думку позивача, унеможливлють задоволення позовних вимог у цій частині. Щодо позовних вимог щодо стягнення грошової компенсації на користь позивачів 1/6 частини у спадковому майні, а саме грошових вкладів, що знаходились на рахунках [PERSON] станом на 29.04.2022 року, то позивачі з метою оформлення свідоцтва на частку майна у спільній сумісній власності до нотаріуса не зверталися. Відмови нотаріуса матеріали справи не містять, що позбавляє суд можливості перевірити, чи дійсно були порушені/порушуються права заявників. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин суду позивачами не було надано. Як зазначає Верховний Суд, зверненню до суду має передувати вирішення питання про видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, тобто перед зверненням до суду має бути вирішено питання про видачу нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Відсутність відомостей, що позивач в установленому законом порядку подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину та що нотаріус відмовив йому у видачі указаного свідоцтва, є підставою для відмови у позові (постанова від 16 січня 2019 року, справа №2-390/2006). Аналогічні висновки зазначені у постанові Верховного Суду від 20 травня 2021 року у справі № 339/369/18. Слід відмітити також висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19, де зазначено, що гідно із частинами 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти або не прийняти спадщину. Як зазначено в ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, що прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення в нотаріальному порядку. У даній справі Позивачами не доведено, які, чим саме та ким порушені їх права. Не підтверджено Позивачами й того, що дійсно існують певні перешкоди для реалізації ними особистих немайнових чи майнових прав. На переконання Відповідача, фактично Позивачі намагаються перекласти функції, встановлені законом для органів нотаріату, на суд, що є неприпустимим, оскільки алгоритми та механізми набуття спадщини чітко встановлені Законом, а судове рішення не може підміняти законодавство, яке чітко регламентує певні правовідносини. Судовому захисту підлягають лише порушені права, наявність яких у даному випадку, Позивачами не доведено, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині. Відсутність відомостей, що позивачі в установленому законом порядку подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину та що нотаріус відмовив йому у видачі указаного свідоцтва, є підставою для відмови у позові (постанова від 16 січня 2019 року, справа №2-390/2006). Окремо Відповідач вважає за необхідне відмітити той факт, що Позивачі в обгрунтування вищевказаної позовної вимоги про визнання права власності «на 1/6 частину грошових вкладів з нарахованими відсотками та усіма видами начислень, що знаходились на рахунках у AT «Ощадбанк», відкритих на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , станом на 29.04.2022» не надають жодних докаізів того, що спірні кошти були саме вкладами (депозитом) подружжя, вказані докази в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ст.7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" вкладним (депозитним) рахунком клієнта є рахунок, що відкривається банком на договірній основі для зберігання грошей, котрі передаються клієнтом банку в управління на встановлений строк та під визначений процент відповідно до умов договору. Договір банківського вкладу (депозит) - це договір, за яким одна сторона (банк), яка прийняла від або для другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад), що надійшла, та зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму й проценти на неї чи дохід в іншій формі на умовах і в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України ). Відповідач зазначає, що спірні грошові кошти, є її особистим майном, оскільки були отримані протягом тривалого часу як заробітна плата та пенсія, що підтверджується виписками по особистому рахунку та довідкою з місця роботи (з 1997 року на теперішній час працює у ХНУВС). Таким чином, з огляду на вищевикадені обставини, відповідач вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі з огляду на їх недоведеність та безпідставність. 21 березня 2024 року через канцелярію суду представник позивачів Стрикаль М.В. подав заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив прийняти заяву про збільшення позовних вимог до розгляду: 1. Визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , на 1/6 частину вартості автомобіля TOYOTA Prius, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , сірого кольору, стягнувши з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , грошову компенсацію у розмірі 63 983,33 грн. 2. Визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , на 1/6 частину вартості автомобіля TOYOTA Prius, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , сірого кольору, стягнувши з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , грошову компенсацію у розмірі 63 983,33 грн. 3. Визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , на 1/6 частину грошових вкладів з нарахованими відсотками та усіма видами начислень, що знаходились на рахунках у AT «Ощадбанк», відкритих на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , станом на 29.04.2022, та були спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , стягнувши з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , грошову компенсацію у розмірі 32713,25 грн. 4. Визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , на 1/6 частину грошових вкладів з нарахованими відсотками та усіма видами начислень, що знаходились на рахунках у AT «Ощадбанк», відкритих на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , станом на 29.04.2022, та були спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , стягнувши з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , грошову компенсацію у розмірі 32713,25 грн. 5. Стягнути з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] понесені ними судові витрати. Ухвалою Шевченківського (Дзержинського) районного суду м. Харкова від 21 березня 2024 року заяву адвоката Овсяника Сергія Анатолійовича про виклик свідків задоволено. Викликано в судове засідання свідків: [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Шевченківського (Дзержинського) районного суду м. Харкова від 21 березня 2024 року прийнято до розгляду заяву представника позивачів [PERSON] про збільшення позовних вимог. Ухвалою Шевченківського (Дзержинського) районного суду м. Харкова від 21 березня 2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Шоста Харківська міська нотаріальна контора, про визнання права власності на частину автомобіля в порядку компенсації та грошових вкладів. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 09 квітня 2024 року представник відповідачки [PERSON] адвокат Овсяник С.А. подав відзив на позовну заяву з урахуванням збільшених позовних вимог. Представник позивачів у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідачки, відповідачка у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, просили в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Третя особа - Шоста Харківська міська нотаріальна контора у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась. В.о. завідувача Теленков Віктор просив розглянути справу без його участі. Покладається на розсуд суду. Відповідачка [PERSON] , допитана у якості свідка, пояснила, що є дружиною померлого [PERSON] . На день його смерті вони перебували в офіційному шлюбі. Знаходилися на території Закарпаття. Чоловік хворів. Позивачі є його дочками. Останнім часом він спілкувався з ними телефоном. Чоловік помер у 2022 році. Ми з ним прожили у шлюбі майже 23 роки. Познайомилися у колі спільних друзів. Одружилися з ним у 1999 році. У нас загалом були добрі стосунки, особливо зі старшою донькою. Квартира та гараж були нашою спільною власністю. Після смерті у нотаріуса все офіційно оформили. Вона сплатила грошову суму в іншій частині спадкового майна. При цьому оплатила суму більшу, яку вони хотіли, оскільки доньки не погоджувалися на ту, яка була зазначена в експертизі. Чоловік з 2009 року хворів, переніс інсульт, операцію на серці у 2021 році. Їі основне місце роботи це був університет внутрішніх справ з 1996 року, водночас, вона підробляла на 1,5 ставки, офіційно. В інституті судових експертиз. Остання машина, яка є предметом спору, куплена за її особисті кошти, а саме, за гроші її матері. Їй зробили операцію по заміні тазостегнового суглобу. Мати наполягла. Вона продала дачу та мала гроші. Вона сказала, що не хоче, щоб вона їздила на громадському транспорті. Мати дала їй гроші. Вони оформили договір дарування грошових коштів. Однак в договорі про призначення цих коштів саме на придбання автомобіля не зазначалось. Автомобіль оформили у нотаріуса. Чоловік надавав згоду на придбання автомобіля. На карткових рахунках АТ «Ощадбанк» знаходяться моя заробітна плата та пенсія з 2014 року, інших доходів немає. Транспортним засобом вона не керувала та не керує, посвідчення водія не має. Керував автомобілем чоловік або її дочка. Свідок [PERSON] показала, що вона є матір`ю [PERSON] . Її донька перенесла операцію по заміні тазостегнового суглобу. Працювала в університеті. Вони продали дачу і вирішили ці кошти подарувати доньці, що б вона придбала автомобіль, для того, щоб діставатися до роботи. Вирішили документально оформити і вони уклали договір дарування грошових коштів у 2019 року, це було 14 000 доларів США. Потім вони вирішили придбати за них автомобіль. Свідок [PERSON] показала, що вона є донькою [PERSON] . Спочатку вони спілкували із доньками [PERSON] . Потім стали рідко. Одного разу випадково зустрілися у медичному закладі. У неї були добрі відносини з вітчимом. Коли він захворів у 2010 році, то ніхто не приймав участі у лікуванні, батько їздив до санаторію кожного року, гроші знаходили вони. В цьому не приймали участі його доньки. На похорон батька доньки не приїхали. Спільним майном були квартира та гараж. Вони виплатили частки квартири та машини. Спірний автомобіль належить матері, а гроші на його придбання давала її бабуся. Вони автомобіль продали. Автомобіль мав технічні проблеми. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер батько позивачів, [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася з належного йому на момент смерті майна, а саме: чотирикімнатної квартири [ADDRESS] (придбана за рахунок продажу ним власної квартири, яка належала йому до шлюбу та квартири бабусі позивачів), проте оформленої на ім`я його останньої дружини [PERSON] по [ADDRESS] , гараж в ГК «Лісний» по пр. Перемоги, 84 в м.Харкові, автомобіль TOYOTA PRIUS [NUMBER] , зареєстрований 07.12.2019 на відповідача, вклади з нарахованими відсотками на рахунках [PERSON] у AT «Укргазбанк», Харківському обласному управлінні AT «Ощадбанк», у ТВБК №10020/,450, ТВБВ №10020/0515, на рахунках відповідача, що також входять до спадкової маси. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , є його дружина- відповідач [PERSON] та його діти - [PERSON] та [PERSON] . Всі спадкоємці першої черги прийняли спадщину в установленому законом порядку і строк, звернувшись до Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори з відповідними заявами. 18.05.2023 позивачки, діти спадкодавця, отримали свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , видані державним нотаріусом Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори Афанасьевою С.Є. на 1/6 частину (кожній) квартири [ADDRESS] , а також на 1/6 частин (кожній) гаражного боксу в ГК «Лісний », а також на 1/6 частину (кожній) вкладів з нарахованими відсотками та усіма видами начислень, що знаходяться у філії -Харківське обласне управління AT «Ощадбанк», у ТВБК №10020/450: № [NUMBER] - суми залишку у національній валюті; у ТВБВ №10020/0515: № [NUMBER] ; по 1/3 частки (кожній) у AT «УкрГазБанк» на рахунку у форматі IBAN [NUMBER] в національній валюті, внутрішній № 26203924439802.100101.980 (дата відкриття 19.08.2017), належність яких спадкодавцю підтверджено відповідними листами банківських установ, одержаних на запит нотаріальної контори. Крім того, згідно Єдиного реєстру МВС автомобіль марки TOYOTA PRIUS [NUMBER] зареєстрований 07.12.2019 у ТСЦ №6350 РСЦ МВС в Харківській обл. на ім`я гр. [PERSON] , 1962 року народження. Підставами проведення реєстраційних дій був договір купівлі-продажу 6531/19/001215, оформлений 07.12.2019 у ПП «Імпекс Групп». 18.01.2023 транспортний засіб перереєстровано на гр. [PERSON] , тобто після того, як [PERSON] дізналася про направлення нотаріусом запиту в сервісний центр МВС в Харківській області. Наразі реєстраційний номер автомобіля [NUMBER] . Договір купівлі-продажу оформлено нотаріально НСЕ 282269 від 17.01.2023, нотаріусом Агеєнко Оксаною Станіславівною. Звертає на себе увагу і той факт, що при укладенні договору купівлі- продажу транспортного засобу, який набуто в період зареєстрованого шлюбу, нотаріус не перевірила реєстр спадкових справ. Дійсна (ринкова) вартість автомобіля, що увійшов до складу спадщини, складає 383 900 грн. відповідно до довідки ФО-П [PERSON] від 14.07.2023 року. Таким чином, вказаний транспортний засіб був придбаний [PERSON] під час перебування відповідача у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Водночас, після смерті [PERSON] автомобіль був відчужений відповідачкою [PERSON] , який був зареєстрований за останньою. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або ос пореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Верховний Суд наголошує, що позовні вимоги мають оцінюватися судом, виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Визнання майна об`єктом спільної сумісної власності, визначення часток співвласників у праві спільної власності на майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. У свою чергу, не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання за позивачами, [PERSON] та [PERSON] права на частину спадкового майна, а саме, на 1/6 частину відчуженого відповідачем транспортного засобу за кожною, оскільки вартість (грошова компенсація частки) не є спадковим майном у розумінні чинного ЦК України. Більше того, вказаний спосіб захисту також не є ефективним в розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушення прав позивача. Проте, суд уважає за необхідне зазначити, що, як установлено вище та не заперечується відповідачкою, транспортний засіб, з приводу якого виник спір, був придбаний за час перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до положень ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує, про що зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Верховний Суд у постановах від 27.01.2020 у справі № 442/8047/16-ц та від 29.01.2021 у справі № 161/14048/19 указав на те, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява одного з подружжя про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує, оскільки відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Під час розгляду справи знайшло своє підтвердження, що за час перебування у шлюбі за [PERSON] був зареєстрований транспортний засіб марки TOYOTA Prius, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , сірого кольору. Відповідачка не заперечила факт реєстрації за нею вказаного транспортного засобу, який, водночас, був придбаний під час перебування у шлюбі з померлим [PERSON] , як і не заперечила факту його відчуження після смерті останнього. Таким чином, щодо позовних вимог про визнання права власності в поряду спадкування за законом на 1/6 автомобіля та стягнення компенсації вартості часток на користь позивачів ( по 63983,33 грн. кожній) як це підтвердила сторона відповідача, спірний автомобіль було придбано відповідачкою дійсно за час шлюбу, однак за особисті кошти, в зв`язку з чим і право власності на автомобіль було оформлене саме на неї. На її думку, доказом цього є те, що мати відповідачки [PERSON] , вирішила допомогти своїй доньці у вирішенні питання придбання автомобіля, а саме, подарувала їй грошові кошти у розмірі 350 000, 00 грн. Вказана обставина підтверджується Договором дарування грошових коштів від 01.11.2019 року. Після отримання подарунку від матері і саме за вказані особисті кошти, 07.12.2019 року [PERSON] придбала собі автомобіль Toyota Prius, реєстраційний номер [NUMBER] . Саме [PERSON] наполіг на тому, щоб право власності на вказаний транспортний засіб було оформлене саме на його дружину. До доводів відповідачки стосовно того, що автомобіль придбала за отримані від матері кошти за Договором дарування грошових коштів від 01.11.2019 року, суд виходить з того, що досить часто учасники цивільного обороту у спорах про поділ майна за допомогою правочинів про отримання грошових коштів, намагаються спростувати презумпцію спільності майна подружжя. Водночас, суд звертає особливу увагу на те, що в договорі дарування грошових коштів від 01 листопада 2029 року взагалі не вказано, що ці грошові кошти передаються на придбання певного конкретного майна (на приднання транвпортного засобу), його умовами лише визначено прийняття обдарованим у дар грошових коштів в розмірі 350 000, 00 грн. Зокрема, про неможливість використання договору позики у такій категорії справ як доказу неодноразово зазначав Верховний Суд, зокрема у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 215/1191/17. Використання таким чином договору позики (в якому передбачено, що грошові кошти передаються на придбання певного конкретного майна) очевидно не враховує, що регулююча сила договору стосується його сторін, а тому не може кваліфікуватися як добросовісне та є неприпустимим. Між тим, належних, допустимих доказів які могли б стати достатніми для переконливого висновку про те, що саме ці кошти відповідачка витратила на придбання спірного автомобілю, матеріали справи не містять. Щодо коштів, отриманих [PERSON] у дар від матері [PERSON] , то суд погоджується з ймовірністю використання цих коштів для придбання спірного транспортного засобу, однак це є лише припущенням, проте достеменно не доводить даного факту. При цьому, сама лише можливість витрачення зазначених коштів не може вказувати на доведеність відповідного факту реальної витрати саме отриманих за договором дарування грошових коштів для купівлі автомобіля Toyota Prius, реєстраційний номер [NUMBER] . Отже, саме по собі такі доводи відповідачки не є достатнім фактом сплати [PERSON] особистих коштів за придбаний у шлюбі автомобіль. Аналогічних висновків за подібних обставин дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 18 травня 2023 року у справі №344/5528/22 (провадження № 61-2003св2), від 10 квітня 2024 року у справі № 466/2043/22 (провадження № 61-8197св23). Окрім того, що стосується долученого до матеріалів справи договору дарування грошових коштів та показів свідків з приводу призначення використання коштів на придбання автомобіля, суд зазначає наступне. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Досить часто учасники цивільного обороту в спорах про поділ майна за допомогою договору позики чи розписки про отримання в позику грошових коштів, в яких вказано, що ці грошові кошти передаються на придбання певного конкретного майна, намагаються спростувати презумпцію спільності майна подружжя (чи жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі). Касаційний суд зауважив, що використання таким чином договору позики (в якому передбачено, що грошові кошти передаються на придбання певного конкретного майна) очевидно не враховує, що регулююча сила договору стосується його сторін, а тому не може кваліфікуватися як добросовісне та є неприпустимим (Постанова КЦС ВС від 04.09.2024 № 754/9261/19). Крім цього, презумпції спільності права власності подружжя на майно не може бути спростована поясненнями свідків (Постанова КЦС ВС від 03.09.2024 № 523/6344/21). При цьому суд ставиться до показань свідків критично, оскільки вони є відповідачем [PERSON] , а також матір`ю і донькою відповідачки. Також суд бере до уваги, що [PERSON] не заперечила, а, навпаки, достеменно підтвердила той факт, що спірний автомобіль TOYOTA Prius, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , був придбаний у період шлюбу з [PERSON] . При цьому допитана у якості свідка відповідачка також зазначила про те, що автомобіль оформили у нотаріуса. Чоловік надавав згоду на придбання автомобіля. Однак в договорі про призначення цих коштів саме на придбання автомобіля не зазначалось. Транспортним засобом вона не керувала та не керує, посвідчення водія не має. Користувався та керував автомобілем саме чоловік або її донька, що повідомила суду особисто [PERSON] . Проаналізувавши наведене, дослідивши докази у справі, вислухавши пояснення свідків, даючи оцінку зазначеному та зважаючи на те, що спірний автомобіль був придбаний під час перебування в шлюбі спадкодавця [PERSON] та [PERSON] , що сторонами не заперечувалось, а, тим більше, підтверджено, при цьому відповідачка презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростувала, тому спірне майно вважається спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу, виходячи з того, що частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Як зазначалося вище, позивачки є доньками [PERSON] , тому, в силу вимог ст. 1261 ЦК України, як спадкоємці за законом першої черги мають право на спадкування після смерті батька. Оскільки з матеріалів справи встановлено, що спадкоємцями [PERSON] є його доньки - позивачки [PERSON] та [PERSON] та його дружина відповідачка [PERSON] , суд вважає, що частка позивачів у спадковому майні, яке було спільною сумісною власністю подружжя, становить 1/6 частину вартості автомобіля TOYOTA Prius, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , сірого кольору, за кожною. Отже, на успадкування 1/6 частки спірного транспортного засобу за кожною, який був спільною сумісною власністю подружжя, мали право позивачки, проте, як установив суд, таке спадкове майно після смерті спадкодавця було відчужене відповідачкою. Тобто, на даний час у позивачів відсутня можливість подати нотаріусу документи, що засвідчують право власності померлого на нерухоме майно, що позбавляє позивачів можливості оформити належне їм право на частку в спадщині в нотаріальному порядку, а тому їхнє право підлягає захисту в судовому порядку. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено право на ефективний засіб юридичного захисту та передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. В рішенні ЄСПЛ від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (п. 145) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма (ст. 13 Конвенції) гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Крім того, суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. В рішенні ЄСПЛ "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (п. 75) зазначено, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею (ст. 13 Конвенції) повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Під час розгляду справи встановлено, що позивачі, будучи спадкоємцями за законом першої черги, спадщину після смерті свого батька прийняли, однак реалізувати своє право на частку спірного автомобіля вони не можуть, оскільки такий відчужений відповідачем, хоча автомобіль входив до спадкової маси, тому просять стягнути з останньої на свою користь грошову компенсацію вартості належної їм частки у спадковому майні в розмірі 63 983,33 грн кожній, яка складається із суми вартості 1/6 частки транспортного засобу за кожною, який є предметом спору в даній справі. Як указано вище, [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті відповідачка відчужила транспортний засіб, який був спільною сумісною власністю подружжя, а відтак право власності на нього трансформувалося та належить на даний час іншій особі. При цьому суд звертає увагу на те, що саме відповідачка отримала кошти за реалізоване майно, і цього факту не заперечувала. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 01.03.2023 у справі № 320/10856/18: "Положення ЦК України щодо прийняття спадщини спрямовані на захист прав усіх спадкоємців, які мають права на спадщину, та надають можливість кожному з них захистити своє право чи інтерес, навіть якщо строк на прийняття спадщини пропущено і спадщина вже розподілена між іншими спадкоємцями. Крім того, такі ж права має спадкоємець, якщо спадщина визнана відумерлою та перейшла до територіальної громади. Зокрема, за змістом статті 1280 ЦК України, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. Якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі його продажу спадкоємець має право на грошову компенсацію. Відтак спадкоємець, який із зазначених причин не зміг прийняти спадщину, яка була перерозподілена між іншими спадкоємцями або перейшла у власність територіальної громади як відумерла, має право на передачу йому належної частки спадщини в натурі, якщо спадщина збереглася, а у випадку неможливості такої передачі у зв`язку з тим, що спадщина не збереглася, або визнана відумерлою та відчужена територіальною громадою на користь іншої особи, має право на отримання лише грошової компенсації. Такий підхід до розв`язання проблем переходу прав на відумерлу спадщину застосовується законодавством задля захисту прав добросовісного набувача майна, що на час переходу прав на це майно не знав та не міг знати про наявність спадкоємців, що мають право на спадщину. Цивільне право та цивільне законодавство передбачає за відсутності норми права, що регулює спірні правовідносини, які виникли між учасниками цивільного спору, застосування при розгляді таких спорів аналогію права або аналогію закону. Зокрема, стаття 8 ЦК України передбачає, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права). Аналіз змісту статті 1280 ЦК України свідчить про те, що право на отримання спадкового майна в натурі виникає у спадкоємця лише якщо майно, що було визнане відумерлою спадщиною, збереглося і не було відчужене територіальною громадою. Якщо ж воно було відчужене іншій особі за договором або не збереглося, то спадкоємець має право лише на компенсацію його вартості у грошовому еквіваленті". Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20) зазначено, що положення ЦК України щодо прийняття спадщини спрямовані на захист прав усіх спадкоємців, які мають права на спадщину, та надають можливість кожному з них захистити своє право чи інтерес, навіть якщо строк на прийняття спадщини пропущено і спадщина вже розподілена між іншими спадкоємцями. Відтак спадкоємець, який із зазначених причин не зміг прийняти спадщину, яка була перерозподілена між іншими спадкоємцями, має право на передачу йому належної частки спадщини в натурі, якщо спадщина збереглася, а у випадку неможливості такої передачі у зв`язку з тим, що спадщина не збереглася та відчужена на користь іншої особи, має право на отримання лише грошової компенсації. Такий підхід до розв`язання проблем переходу прав на спадщину застосовується законодавством задля захисту прав добросовісного набувача майна, що на час переходу прав на це майно не знав та не міг знати про наявність спадкоємців, що мають право на спадщину. За змістом зазначеної норми право на отримання спадкового майна в натурі виникає у спадкоємця лише якщо майно, збереглося і не було відчужене. Якщо ж воно було відчужене іншій особі за договором або не збереглося, то спадкоємець має право лише на компенсацію його вартості у грошовому еквіваленті. Також слід зазначити, що у випадку відчуження спірного спадкового майна відповідачами без згоди позивача та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спірне майно. В ході судового розгляду, суд встановив, що спадщина (автомобіль «TOYOTA Prius, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , сірого кольору) був відчужений, тому вимоги позивачок про стягнення вартості 1/6 частки спадкового майна за кожною є обґрунтованими, становить ефективний та належний спосіб захисту. Враховуючи викладене вище та зважаючи на те, що майно, частка в якому повинна була перейти до позивачів як до спадкоємців, відчужене відповідачем іншій особі, яка є добросовісним набувачем, тобто воно не збереглося, а тому суд уважає, що позивачки за аналогією ст. 1280 ЦК України мають право на компенсацію їх частки у такому майні в грошовому еквіваленті. Стосовно розміру компенсації, яка підлягає стягненню, то дійсна (ринкова) вартість автомобіля, що увійшов до складу спадщини, складає 383 900 грн. відповідно до довідки ФО-П [PERSON] від 14.07.2023 року. Верховний Суд\~у постанові\~від 26.04.2023\~у справі\~№ 759/19709/18\~вказав,\~що «визначаючи\~розмір грошової\~компенсації 1/2\~частини вартості\~автомобіля,\~апеляційний суд\~правильно виходив\~з того,\~що розмір\~компенсації за\~належну частку\~в майні,\~яке є\~спільною сумісною\~власністю подружжя,\~визначається виходячи\~з ринкової\~вартості, визначеної в оціночній довідці, складеній оцінювачем\~ПП «Приват-Інвеста»,\~що відповідає\~правовому висновку,\~викладеному,\~зокрема у\~вищенаведеній постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18)». Аналогічного висновку дійшов також Верховний Суд у постанові від 31 жовтня 2023 року у справі № 202/4972/20 (провадження 61-2842св23). Суд звертає увагу, що в ході розгляду справи сторона відповідача жодних доказів на спростування цієї вартості не надала. Відповідно до частини 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина 2 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Суд також зауважує, що відповідно до частини 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Щодо питання того, що відшкодовуватися має дійсна ринкова вартість спадкового майна, то як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц (провадження №14-190цс20): 88. Слід зауважити, що захист прав чи інтересів територіальної громади у цьому випадку також має бути реальним, спрямованим на дійсне відновлення порушеного права та/або інтересу, а відтак з метою захисту порушеного права чи інтересу територіальної громади при відчуженні спадкового майна розмір грошової компенсації вартості цього майна визначається, виходячи з його ринкової вартості на час розгляду спору в суді або на час добровільного врегулювання спору між сторонами цих правовідносин. 89. До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21) та в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), розв`язуючи правову проблему розміру грошової компенсації при відчужені майна та стягненні такої компенсації при поділі майна подружжя. Відтак, вирішуючи питання вартості спірного автомобіля, слід виходити саме з середньої ринкової вартості такого транспортного засобу засобу, оскільки відчуження відбулося проти волі іншого з спадкоємців та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна. Отже, за встановлених фактичних обставин, з відповідача на користь позивачок підлягає компенсація вартості їхньої частки у спадковому майні - транспортного засобу, а саме, на 1/6 частину вартості автомобіля TOYOTA Prius, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , сірого кольору, в розмірі 63 983,33 грн. за кожною. З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню компенсація вартості їхньої частки у спадковому майні - транспортного засобу, а саме, 1/6 частини вартості автомобіля TOYOTA Prius, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , сірого кольору, в розмірі 63 983,33 грн. та 1/6 частини вартості автомобіля TOYOTA Prius, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , сірого кольору, в розмірі 63 983,33 грн. та на користь [PERSON] підлягає компенсація вартості її частки у спадковому майні - транспортного засобу, а саме, на 1/6 частини вартості автомобіля TOYOTA Prius, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , сірого кольору, в розмірі 63 983,33 грн. та на 1/6 частину вартості автомобіля TOYOTA Prius, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , сірого кольору, в розмірі 63 983,33 грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити. Щодо стягнення грошових коштів Частиною першою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Тобто, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Позов у цивільному процесі - це письмово оформлена та адресована суду письмова вимога, яка складається з вимоги процесуального характеру (відкрити провадження по справі) і вимоги матеріального характеру (захистити невизнане, оспорюване чи порушене право). Предмет позову - це матеріальний зміст позовних вимог позивача, що проявляється в матеріально-правовій заінтересованості отримати певне матеріальне благо. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Сторона позивача за первісним позовом мотивує свої вимоги щодо отримання коштів, які були розміщені на поточному рахунку АТ «Ощадбанк», відкритих на імя [PERSON] в розмірі 196279, 49 грн в якості заробітної плати та є об`єктом права спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~є заробітна\~плата,\~пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя, тобто правовий режим заробітної плати встановлено законодавством і не потребує визнання у судовому порядку. Суд приймає до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 30.06.2020 у справі №638/18231/15-ц, яким підкреслено, що законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї, яка може бути спростована, проте, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Суд дійшов висновку, що презумпцію спільності інтересів подружжя і сім`ї не спростовано і не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що доходи, отримані [PERSON] в якості заробітної плати та пенсії, були використані не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, або приховані відповідачем. Не заперечувалось, а, натомість, підтверджено сторонами, що рух коштів відбувався в період перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі. Окрім того, як вказала це у відзиві, а також допитана у якості свідка відповідачка [PERSON] , на карткових рахунках АТ «Ощадбанк» знаходились її заробітна плата та пенсія з 2014 року, інших доходів немає. На виконання ухвали суду АТ "Державний ощадний банк України" (01001, місто Київ, вул. Госпітальна, будинок 12-Г) надано відомості (із зазначенням номера рахунку, дати відкриття та закриття) про всі банківські рахунки (депозитні, поточні, тощо), які були відкриті на ім`я [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , за період з 25.12.1999 року по 29.04.2022 року, а також банківські виписки про рух грошових коштів по кожному з таких рахунків за період з 25.12.1999 року по 29.04.2022 року, а також інформацію про залишок коштів на таких рахунках станом на 29.04.2022 року. Згідно із довідкою АТ «Ощадбанк» від 04.12.2023 року, на ім`я [PERSON] відкрито карткові рахунки: IBAN [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER] станом на 29.04.2022 року фактичний залишок на рахунку становить [NUMBER] - 0,00 грн; [NUMBER] - 93 572, 09грн; [NUMBER] 102 707, 40 грн; [NUMBER] - 0,00 грн (а.с. 186 том 1). Також із наданих відомостей не можна дійти висновку про те, що кошти, які були наявні на рахунках, не витрачалися сторонами на потреби сім`ї. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.11.2020 року у справі № 61-3774св20. Водночас, беззаперечних доказів джерела походження коштів, що були покладено на рахунки в АТ «Ощадбанк»: IBAN [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER] ; [NUMBER] саме як належних особисто [PERSON] матеріали справи не містять. Встановлені судом фактичні обставини дали суду підстави дійти висновку, що спірні грошові кошти мають природу спільного майна подружжя. За наведених обставин суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в цій частині. Суд враховує позицію ЄСПЛ, сформовану, зокрема, у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01, пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00, пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04, пункт 58), за якою принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що в рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належно зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), пункт 29). Інші доводи сторін не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до ст. 141 ЦПК України. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Разом з тим суд вказує, що в матеріалах справи відсутні докази понесення витрат на правничу допомогу позивачем станом на дату ухвалення рішення судом. Учасники справи не позбавлені права подати докази щодо розміру понесених судових витрат на правову допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення. За змістом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим судовий збір, сплачений позивачкою [PERSON] при зверненні до суду з вказаним позовом у розмірі 1073,60 грн. згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 28 від 09.08.2023 та [PERSON] у розмірі 1073,60 грн. згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 29 від 09.08.2023 підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачів.

Outcome: partial