Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача борг за борговою розпискою від 30.05.2023 суму основного боргу 70000,00 грн, штрафні санкції 163450,00 грн та судові витрати. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що позивач [PERSON] є головою фермерського господарства «ЗЕНЧЕНКО», основним видом діяльності якого є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. 30.05.2023 позивач позичив відповідачу [PERSON] зернову культуру сою в кількості чотирьох тонн з базовими показниками ДСТУ, відповідач зобов`язався повернути сою в строк до 01.11.2023, в разі невиконання зобов`язання сплатити штраф в розмірі 0,5% за кожен день прострочення. Зобов`язання відповідача підтверджуються борговою розпискою від 30.05.2023. У визначений борговою розпискою строк позичальник позику ні у вигляді зернової культури, ні у вигляді її грошового еквіваленту не повернув. Зазначені суми боргу розраховані позивачем наступним шляхом: 4 тонни сої х 17500 грн = 70000,00 грн. При цьому вартість 1 тонни сої відповідає специфікації №1 до договору поставки №30092407/2 від 30.09.2024. Штрафні санкції з 01.11.2023 до 10.02.2025, тобто 467 днів, 0,5% відсотка за кожен день прострочки від 70000,00 грн дорівнює 350,00 грн за день, 467х350=163450,00 грн. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надала заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, з дотриманням вимог ст. 128, 130 ЦПК України. З клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, відзив на позовну заяву до суду не надходив. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17, зроблено висновок, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення відповідної особи належним. 04.11.2025 ухвалою суду на підставі ч. 4 ст. 223, ст. ст. 280-281 ЦПК України, постановлено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 30.05.2023 відповідач позичив у позивача сою в кількості 4 тонни з базовими показниками ДСТУ, які зобов`язався повернути до 01.11.2023 року. В разі невиконання вказаних умов зобов`язався сплатити штраф у розмірі 0,5 % за кожен день прострочення. Про що надав відповідну розписку (а.с. 5, 58). Станом на час розгляду справи судом зобов`зання за вказаною розпискою відповідачем не виконані. Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво - чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого зв`язку. Розписка підписана відповідачем (позичальником), є документом, що стверджує про вчинення правочину між позивачем та відповідачем. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частина 1 ст. 545 ЦК України встановлює, що, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Закріплений статтею 13 ЦПК України принцип диспозитивності передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статей 79, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Ураховуючи, що відповідачем отримані 4 тони сої у встановлений строк не повернуті, що свідчить про наявність у [PERSON] невиконаного у строк боргового зобов`язання перед [PERSON] , а тому суд ураховуючи положення ст. ст. 509, 525, 526, 1046, 1049 ЦК України, у межах заявлених вимог вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача боргу в сумі 70000,00 грн та штрафних санкцій у сумі 163450,00 грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати (а.с.14), які відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, 526, 527, 530, 611, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України та

Outcome: approved