Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-30 00:00:00

Адвокат Мосіна\~Ольга Вікторівна,\~яка діє\~в інтересах\~ [PERSON] звернулася\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] ,\~ третя\~особа:\~приватний нотаріус\~Запорізького міського\~нотаріального округу\~Студенцова Олена\~Олександрівна [PERSON] , про поділ майна подружжя, визнання права власності на частину квартири, скасування заборони з нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 17.06.2006 року [PERSON] та [PERSON] , зареєстрували шлюб у Заводському відділі реєстрації актів громадського стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №160. Від шлюбу подружжя має неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , та повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Родина з 2005 постійно проживала в квартирі [ADDRESS] разом з бабусею відповідача [PERSON] [INFO] , яка належала останній на праві власності. 03.10.2019 року [PERSON] , [INFO] та родина позивача та відповідача в інтересах їх родини уклали договір довічного утримання, який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Студенцовою О.О., реєстровий № 1118. Набувачем за даним Договором довічного утримання був відповідач [PERSON] . Відповідно до п.2.5 вказаного договору позивач, як дружина, дала згоду на укладення цього договору довічного утримання, оскільки вказаний договір укладався в інтересах нашої сім`ї. Пунктом 3.2 передбачено, що цей договір довічного утримання припиняється зі смертю Відчужувача. Нотаріусом на підставі ст.73 ЗУ «Про нотаріат» та у зв`язку з посвідченням цього договору довічного утримання нотаріусом було накладена Заборона відчуження зазначеного в договорі майна - квартири [ADDRESS] , яка належить відповідачу [PERSON] , до припинення чи розірвання договору довічного утримання, яка була зареєстрована в реєстрі за № 1119. 17.09.2022 Заводським районним судом м. Запоріжжя розірвано шлюб між позивачем та відповідачем, але ж чоловік не визнає за нею право власності на 1/2 частку спірної квартири та не бажає звертатися до нотаріуса зі свідоцтвом про смерть. На підставі вище зазначеного позивач змушена звернутися до суду з позовом про поділ майна подружжя, визнання права власності на частину квартири та скасування заборони з нерухомого майна. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22.09.2025 року справу прийнято до розгляду та визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Мосіна О.В. не з`явилися. До початку судового засідання представник позивача адвокат Мосіна О.В. через канцелярію суду надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, на позовних вимогах наполягає, просить позов задовольнити в частині поділу майна подружжя та визнання за позивачем [PERSON] право власності на частину квартири [ADDRESS] , позовні вимоги в частині скасування заборони, накладеної приватним нотаріусом Студенцовою О.О. на підставі договору довічного утримання від 03.10.2019, реєстровий №1118 на квартиру [ADDRESS] , залишити без розгляду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, зазначає, що він добровільно скасував заборону на квартиру [ADDRESS] . Просить долучити до матеріалів справи копію Витягу з Державного реєстру речових прав № 448435493 від 20.10.2025. Третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Студенцова О.О. в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься заяви про розгляд справи за її відсутності, з будь-яким рішенням суду по цій справі згодна. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази надані сторонами, приходить до наступних висновків. Згідно\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків,передбачених законом. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення\~ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст.\~13,\~43,\~81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі,розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Вимоги ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~передбачають, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим\~ЦПК України\~випадках (ч.1\~ст. 13 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1\~ст. 15 ЦК України). Згідно з ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані (у письмовій або електронній формі,речовими об`єктами, висновками експертів, показаннями свідків), на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~в цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, згідно якого кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.ст. 77-80 ЦПК України, докази мають відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 17.06.2006 року, зареєстрованому Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, Україна, актовий запис № 160. Від шлюбу подружжя має неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 400, та повнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, Україна, актовий запис № 385. 03.10.2019 року за час сумісного життя однією сім`єю у зареєстрованому шлюбі, відповідач [PERSON] уклав договір довічного утримання з [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] , [INFO] , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Студенцовою О.О., реєстровий № 1118. Набувачем за даним Договором довічного утримання є відповідач [PERSON] (далі Набувач). Відповідно п.1.1 договору Відчужувач передала, а Відповідач (Набувач) отримав у власність квартиру [ADDRESS] та взамін чого зобов`язався забезпечувати гр. [PERSON] утриманням та доглядом довічно на умова цього Договору. Пунктом 2.1 Сторони домовились, що до обов`язків Набувача з надання Відчужувану довічного утримання та догляду належить: забезпечення довічного проживання і користування всією зазначеною квартирою; закупівля продуктів харчування один раз на тиждень, приготування їжі і забезпечення щоденного триразового харчування; здійснення догляду та необхідної допомоги , а саме : прибирання зазначеної квартири з миттям підлоги один раз на тиждень , відвідування не менш ніж три рази на тиждень, купання Відчужувана один раз на тиждень, у випадку неможливості самообслуговування - здійснення повного догляду; надання побутових послуг, а саме : прання спідньої і постільної білизни два рази на місяць; забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям, які відповідають сезону; у разі смерті Відчужувана - поховати її, оплатити ритуальні послуги та встановити надгробок. До обов`язків Набувача також входило виконання додаткових доручень Відчужувана, необхідних для забезпечення останньої належним доглядом. Вартість матеріального забезпечення повинна становити не менше мінімального прожиткового мінімуму. Відповідно до п.2.5 вказаного договору я, Позивачка, як дружина, дала згоду на укладення цього договору довічного утримання, що підтверджено моєю заявою, справжність підпису на якій засвідчено Студенцовою О.О. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області 03.10.2019 року за реєстровим № 1117, оскільки вказаний договір укладався в інтересах нашої сім`ї. Пунктом 3.2 передбачено, що цей договір довічного утримання припиняється зі смертю Відчужувача. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Відчужувач [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , актовий запис №91. Актом про фактичне проживання осіб без реєстрації №2 від 18.08.2025, складеним комісією у складі мешканців будинку [ADDRESS] підтверджується, що в квартирі [ADDRESS] у період з жовтня 2005 по 01.03.2022 проживали однією сім`єю: [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , яка за життя проживала та була зареєстрована в квартирі. Фактично проживали, але не були зареєстровані у квартирі: [PERSON] , [INFO] онук [PERSON] , [PERSON] , [INFO] дружина [PERSON] , [PERSON] , [INFO] дочка [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [INFO] син [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до\~ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У ч. 3 ст. 61 СК України зазначено, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У\~ст. 65 СК України\~визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. \~\~ Згідно\~ст. 67 СК України, дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном (що може бути здійснено добровільно шляхом укладення договору між ними або ж за судовим рішенням). \~\~\~\~\~\~ Суд при вирішенні спору про поділ майна керується\~ст. 70 СК України, згідно якої у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як достовірно було встановлено у судовому засіданні, право власності на квартиру [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору довічного утримання реєстровий № 1118, виданий 03.10.2019, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Студенцовою О.О.,\~\~тобто під час шлюбу, зазначена квартира була набута за відплатним договором, оскільки всі витрати за договором довічного утримання здійснюються за рахунок спільних доходів подружжя, то нерухоме майно, придбане на підставі договору є спільною сумісною власністю подружжя, а тому дана квартира належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Об`єктом спільної сумісної власності подружжя також є і майно, набуте одним із подружжя за договором довічного утримання, як оплатним, та підлягає поділу у порядку ст.\~ст. 69-71 СК України. За договором довічного утримання (догляду) згідно з\~ст. 744 ЦК України\~одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до\~ст. 748 ЦК України\~набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до\~статті 334 цього Кодексу. Відповідно до положень\~ст. 334 ЦК України\~право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 183394232 від 03.10.2019. Таким чином, відповідач набув права власності на вищевказану квартиру\~\~відповідно до\~ст. 334 ЦК України\~під час шлюбу з позивачем\~\~за оплатним договором, а тому вказана квартира є спільною сумісною власністю\~\~подружжя відповідно до\~ст. 60 СК України. Судом встановлено, що спірне нерухоме майно, а саме квартира [ADDRESS] , набуто сторонами за час шлюбу, тому воно є спільним сумісним майном подружжя. Згідно зістаттею 68\~СК України зазначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Відповідно до пункту 23постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21\~грудня 2007\~року №\~11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті60,69 СК України, частину третюстатті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьоїстатті 325 ЦК Україниможуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Частиною першою статті 69\~СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частиною першою\~статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від\~24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постанові Великої ПалатиВерховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина другастатті 364 ЦК України). Позивач [PERSON] заявила, відповідач [PERSON] не спростував, що об`єктом права спільної сумісної власності їх як подружжя є квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 67,65 кв. м, житловою площею 42,3 кв. м, яка складається з трьох кімнат: кімнати площею 10,5 кв. м. та двох суміжних кімнат площею 14,7 кв. м. та 17,1 кв. м, що підтверджується технічним паспортом. Отже, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] як співвласники об`єктів, що належать їм на праві спільної сумісної власності, мають рівні права на майно, набуте за час шлюбу, мають право на поділ майна, у разі поділу майна частки сторін (колишнього подружжя) є рівними. Сторони не заперечують рівність часток у праві спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, інше домовленістю між сторонами не визначено, шлюбний договір між сторонами не укладався. Враховуючи, що майно придбане сторонами у шлюбі є спільним сумісним майном, відповідач не заперечував щодо запропонованого позивачем поділу спільного майна подружжя, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги щодо поділу майна подружжя. Згідно з ч.1ст.142 ЦПК України - у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку\~із визнанням\~відповідачем [PERSON] позову до\~початку розгляду\~справи по\~суті,\~і задоволенням\~позовних вимог,\~з відповідача\~ [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача 50% від судового збору сплаченого при зверненні з позовом до суду у розмірі 2903,60 грн., інші 50% судового збору від судового збору сплаченого при зверненні з позовом до суду в розмірі 2903,55 грн. повертаються позивачеві з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved