Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

У червні 2025 року до суду надійшла заява [PERSON] про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, заінтересовані особи: Чугуївська державна нотаріальна контора, Виконавчий комітет Печенізької селищної ради Харківської області, в якій він просив суд встановити факт того, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , постійно проживав разом зі своєю матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , до дня її смерті, тобто до [INFO] . Вимоги заяви обґрунтовані тим, що [INFO] його мати [PERSON] , [INFO] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка 5,83 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Спадкодавця проживала за адресою: [ADDRESS] , де була зареєстрована до смерті. Заявник зазначає, що хоча і був зареєстрований за іншою адресою, проте у зв`язку з погіршенням стану здоров`я матері, неможливістю її самообслуговування, він постійно проживав разом з нею у будинку, де вона проживала померла до дня її смерті. Оскільки заявник постійно проживав з матір`ю, він вважає, що прийняв спадщину відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. У зв`язку з цим звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва через пропуск строку для прийняття спадщини, оскільки він не був зареєстрованим за місцем реєстрації матері. Заявник зазначає, що встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем спільного відкриття спадщини має для нього юридичне значення, оскільки дасть йому можливість звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Чугуївська державна нотаріальна контора, Виконавчий комітет Печенізької селищної ради Харківської області пояснення щодо заяви не подали, у зв`язку з чим суд розглянув справу на підставі наявних матеріалів. Ухвалою суду від 30 червня 2025 року відкрито окреме провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 30 вересня 2025 року у Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області належним чином засвідчену копію спадкову справу, заведену після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] (за наявності); інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) щодо померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] (у разі відсутності спадкової справи); інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) щодо померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] (у разі відсутності спадкової справи). Цією ж ухвалою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання учасники справи не з`явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Заявник просив заяву задовольнити, заінтересовані особи просили ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви з наступних підстав. Судом встановлено,\~що [INFO] в\~с.\~Новий Бурлук\~Харківської області\~померла [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~про щоВідділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву, Чугуївському та Печенізькому районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 08.12.2020 року складено відповідний актовий запис №687, підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . За життя [PERSON] , [INFO] , заповіт не склала, спадковий договір не укладала, після смерті спадкова справа не заводилася, свідоцтво про право на спадщину не видавалося, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 03 жовтня 2025 року № 82772790, та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 03 жовтня 2025 року № 82772790. [PERSON] , починаючи з 10 листопада 1978 року і до дня смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями паспорта громадянина України на її ім`я, серія [NUMBER] від19 січня 2001 року. [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] від 21 квітня 1959 року, актовий запис № 13. Згідно з відомостями паспорта громадянина України, серія [NUMBER] від 09 березня 2000 року, [PERSON] з 28 травня 1981 року і дотепер зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Довідки №17/21/65 від 10.04.2025 року, виданої Виконавчим комітетом Печенізької селищної ради, [PERSON] , [INFO] , фактично проживав разом з матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. У постанові від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (провадження № 61- 44149св18) Верховний Суд дійшов висновку, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 01 липня 2020 року у справі № 222/1109/17 (провадження № 61-43496св18). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі наданих заявником та витребуваних судом доказів, які відповідають критеріям належності та допустимості, не викликають сумнівів у їх достовірності, суд встановив ту обставину, що [PERSON] , будучи спадкоємцем першої черги за законом своєї матері [PERSON] , хоча і був зареєстрований за адресою, відмінною від місця проживання спадкодавця, проте постійно проживав разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , на час її смерті, а саме до [INFO] . Таким чином, заявником належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами доведено факт постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] на час її смерті. За приписами ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. При цьому у заяві про встановлення такого юридичного факту обов`язково має бути зазначено з якою метою заявник має бажання встановити такий факт (пункт 1 частини першої статті 318 ЦПК України). Справи про встановлення юридичних фактів, можуть бути предметом розгляду суду за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц та в постанові від 23 січня 2019 року у справі № 536/1039/17. У даному випадку факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини після останньої має юридичне значення, оскільки від нього залежить можливість виникнення та реалізації спадкових прав заявником. При цьому, чинне законодавство не передбачає позасудового порядку встановлення цього факту. Крім того, встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право, оскільки такий факт лише підтверджує ті обставини, що заявник дійсно фактично постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини чим прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладеного, суд задовольняє заяву [PERSON] у повному обсязі та встановлює факт його постійного проживання разом зі своєю матір`ю [PERSON] , [INFO] , станом на час відкриття спадщини після неї, а саме [INFO] .

Outcome: approved