Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» через свого представника адвоката Альховську Ірину Богданівну через систему «Електронний суд» звернулося до Калинівського районного суду Вінницької області із позовом до [PERSON] , в якому представник позивача просила стягнути з відповідача на користь АТ «ТАСКОМБАНК» заборгованість за кредитним договором № 4435382252 від 28.04.2021, що в частині тіла кредиту, річних процентів, щомісячних процентів станом на 12.05.2025 становить 60226,19 грн, в тому числі: заборгованість по тілу кредиту (в тому числі прострочена) 37262,54 грн; заборгованість по річним процентам (в тому числі прострочена) 4,08 грн; заборгованість по щомісячним процентам 22959,57 грн. Крім цього, представник позивача просила стягнути із [PERSON] на користь АТ «ТАСКОМБАНК», понесені позивачем, судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 28.04.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 4435382253, відповідно до якого остання отримала кредитні кошти на умовах, визначених у кредитному договорі. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконувала належним чином, кредитну заборгованість не погашала, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка становить 60226,19 грн, з яких: 37262,54 грн заборгованість по тілу кредиту (в тому числі прострочена), 4,08 грн заборгованість по річним процентам (в тому числі прострочена); 22959,57 грн заборгованість по щомісячним процентам (в тому числі прострочена). 07 жовтня 2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «ТАСКОМБАНК» було укладено договір про відступлення прав вимоги ТАСЦФР-10-2016, відповідно до умов якого АТ «ТАСКОМБАНК» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за вказаним вище кредитним договором. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання, допустила прострочення повернення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 12.05.2025 становила 60226,19 грн, в тому числі: заборгованість по тілу кредиту (в тому числі прострочена) 37262,54 грн; заборгованість по річним процентам (в тому числі прострочена) 4,08 грн; заборгованість по щомісячним процентам (в тому числі прострочена) 22959,57 грн. У зв`язку з невиконанням відповідачкою кредитних зобов`язань позивач змушений звернутись до суду. Ухвалою судді Калинівського районного суду від 09.09.2025 року відкрито провадження в даній справі. Визначено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Одночасно роз`яснено учасникам справи їх право на звернення до суду із клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін, встановлено відповідачу 15-денний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подачі до суду відзиву на позовну заяву. Роз`яснено відповідачу, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Встановлено сторонам 5-денний строк з дня вручення цієї ухвали для подання заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача за довіреністю Альховська І.Б. в позовній заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути у її відсутність та не заперечує проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження. Відповідачу [PERSON] було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками до неї на адресу реєстрації рекомендованим листом з повідомленням, яку було отримано 20.09.2025 року. Відповідач була вчасно та належним чином повідомлена про місце розгляду справи, про визначений строк для надання відзиву на позов, однак заяву про участь у судовому засіданні не подавала, відзиву на позовну заяву не надіслала, заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження не надіслала. Частиною 1 статті 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше (ч. 5 ст. 279 ЦПК України). Вказана вимога ЦПК України роз`яснена судом учасникам справи в ухвалі про відкриття провадження у справі. Сторони у справі не подавали клопотань про розгляд зазначеної справи з повідомленням сторін, а суд не вбачав підстав для розгляду справи з повідомленням сторін з власної ініціативи. Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Виходячи з наведеного, суд вважає, що розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін слід здійснювати у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, в силу вимог ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що розгляд зазначеної справи здійснюється у порядку письмового провадження у спрощеному провадженні без повідомлення сторін, тобто за їх відсутності, то суд не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до таких висновків. Так, судом встановлено, що 28.04.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір №4435382252, відповідно до умов якого [PERSON] було надано кредит в розмірі\~ 42 899,00 грн. Згідно із п.1.2 договору кредит наданий строком на 60 місяців. Пунктом 1.3 кредитного договору визначено, що позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті кредиту № 5382252, який є невід`ємною частиною цього договору. У п.1.4. договору сторони погодили, що позичальник доручає кредитодавцю виплатити за рахунок отриманого кредиту такі суми грошових коштів: отримувач [PERSON] код ЄДРПОУ 3341504349, призначення: переказ на поточний рахунок [PERSON] за рахунок кредиту згідно КД №4435382252 від 28/04/2021, сума 30000,00; отримувач ПАТ «Страхова компанія «ТАС» код ЄДРПОУ 30929821, призначення: оплата страхового платежу за договором страхування №4435382252-С від 28/04/2021, сума 9000,00 грн; отримувач ПАТ «Страхова компанія «ТАС» код ЄДРПОУ 30929821, призначення: оплата страхового платежу за договором страхування №4435382252-ЛО від 28/04/2021, сума 800,00 грн.; отримувач ТОВ «ЦФР» код ЄДРПОУ 32494741, призначення: оплата за електронний ключ доступу до додатку «SUPPORT.UA», SU4435382252 від 28/04/2021, сума 600,00 грн.; отримувач ТОВ «ЦФР» код ЄДРПОУ 32494741, призначення: оплата за електронний ключ доступу до додатку «RADARScreen», пакет ЕКОНОМ, КД №4435382252 від 28/04/2021, сума 399,00 грн. Відповідно до п. 2.2 кредитного договору цей договір, паспорт кредиту № 5382252 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» редакція від 04.01.2021 складають єдиний кредитний договір. 28.04.2021 відповідачем [PERSON] підписано паспорт кредиту від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» №5382252, в якому зазначені основні умови кредитування, зокрема: тип кредиту кредит; сума/ліміт кредиту 42899,00 грн; строк, на який надається кредит 60 місяців; спосіб та строк надання кредиту безготівковим шляхом, протягом 3 банківських днів від дня укладення договору; процентна ставка при наданні кредиту 7,00 % від суми кредиту, що становить 2100,00 грн, щомісячні проценти 2,70 % від суми кредиту, річна процентна ставка 0,01 % від суми боргу за договором; загальні витрати за кредитом 71608,03 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом 112407,03 грн; реальна річна процентна ставка 58,37 %, а також порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність їх внесення (графік платежів) та наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за кредитним договором. Підписання відповідачем вказаного кредитного договору та паспорту кредиту свідчить про її обізнаність з умовами кредитування. Судом встановлено, що 07 жовтня 2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ПАТ «ТАСКОМБАНК» укладено договір відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» передає (відступає) ПАТ «ТАСКОМБАНК» свої права вимоги до позичальників, а ПАТ «ТАСКОМБАНК» набуває права вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує останньому за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановленим цим договором (а.с. 16-22). Відповідно до п. 1.7 договору відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року визначено, що під правом вимоги розуміється право грошової вимоги (боргових зобов`язань) за фінансовими кредитами первісного кредитора за кредитними договорами до позичальників щодо погашення заборгованостей, які виникли на підставі укладених між Первісним кредитором та позичальниками кредитних договорів, та підтверджується документацією, а також інші права вимоги за кредитними договорами і договорами забезпечення. Згідно з п.п. 2.2 договору відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року сторони погодили, що Первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) Новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а Новий кредитор зобов`язаний набувати такі Права вимоги, шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимог із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників. Підписані сторонами відповідні Реєстри прав вимог є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до п. 9.1, 9.2, 9.4 договору відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів відбитками печаток сторін. Цей договір діє протягом 1 календарного року, але в будь-якому разі, до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором. У випадку, якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії Договору жодна з сторін не ініціювала його розірвання договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік. Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги від 29.04.2021 до договору факторингу №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 позивач набув право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №4435382252 від 28.04.2021 в сумі 42933,08 грн, з яких: 42899,00 грн сума основного боргу за кредитом, 0,01 грн сума нарахованих процентів, 34,07 грн сума нарахованого щомісячного проценту (плати за кредитом) (а.с. 12). На підтвердження розміру заборгованості відповідача перед АТ «ТАСКОМБАНК» представником позивача надано виписку по особовим рахункам кредитного договору № [NUMBER] в АТ «ТАСКОМБАНК», клієнт [PERSON] , за період з 28 квітня 2021 року по 12 травня 2025 року, з якого убачається, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 60226,19 грн, що включає: заборгованість по тілу кредиту у розмірі 37262,54 грн; заборгованість по річним процентам у розмірі 4,08 грн; заборгованість по щомісячним процентам у ромірі 22959,57 грн (а.с. 25-42). Суд, дослідивши умови та зміст кредитного договору №4435382252 дійшов висновку, що за своєю правовою природою правовідносини, які виникли між відповідачем у цій справі та первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» є кредитними, а тому вони підпадають під правове регулювання норм §2 глави 71 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за наведеним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, які регулюють відносини за договором позики, якщо інше не встановлено §2 глави 71 Цивільного кодексу України, або не випливає із суті кредитного договору. Представник позивача стверджує, що TOB «ФК «Центр фінансових рішень» (первісний кредитор) свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначеними умовами кредитного договору. Водночас, із аналізу положень ч. 1 ст. 626 ЦК України та означеного кредитного договору вбачається, що його підписання позичальником свідчить лише про факт укладення договору, проте ще не підтверджує його виконання сторонами, зокрема й кредитодавцем по наданню позичальнику коштів у кредит. Крім того, згідно із ч. 1 ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. За таких обставин, саме позивач повинен довести, що первісним кредитором на виконання умов укладеного ним договору було надано позичальнику обумовлену суму кредиту (у даній справі в безготівковій формі протягом 3-х банківських днів від дня укладення договору), а позичальник користувався позиковими коштами. Однак, позивачем до заяви не долучено і не надано суду ніяких доказів на підтвердження того, що саме кредитодавець ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» належним чином відповідно до умов договору надав позичальнику [PERSON] обумовлену суму кредитних коштів за реквізитами згідно п.1.4 кредитного договору, а той суб`єкт їх отримав. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що право вимоги за кредитним договором № 4435382252 від 28.04.2021 від первісного кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» перейшло до АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі договору про відступлення прав вимоги, який було укладено 07.10.2016. Частиною 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із статтями 513, 514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно із ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У ст. 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі №910/11965/16. Крім того, Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Суд звертає увагу, що кредитний договір № 4435382252 від 28.04.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та відповідачем [PERSON] укладений через значний проміжок часу (через чотири роки) після укладення 07.10.2016 договору факторингу між ТОВ«ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «ТАСКОМБАНК». Отже, право майбутньої вимоги на момент укладення вказаних договорів факторингу мало бути визначеним, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» щодо [PERSON] на момент укладення договору факторингу від 07 жовтня 2016 року не було, та сторони не могли передбачити, що 28.04.2021 року ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» буде укладений договір з відповідачем. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із статтями 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. ч.1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц (провадження № 61-14780св23). Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою ( постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19). Отже, позивачу при поданні вказаного позову, окрім необхідності доведення факту укладення кредитного договору, неналежного виконання позичальником умов договору, потрібно було довести факт перерахування коштів позичальнику у розмірі, передбаченому договором, та обставини переходу прав вимоги до позивача як нового кредитора. Проте, суд дійшов висновку, що вказані факти та обставини позивачем не доведені. Оскільки позивач не надав суду належних, допустимих та достатніх доказів виконання первісним кредитором ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» взятих на себе зобов`язань відповідно до умов кредитного договору №4435382252 щодо перерахування відповідачу грошових коштів у визначеному договором розмірі, а також доказів переходу до АТ «ТАСКОМБАНК» права вимоги до боржника [PERSON] за вказаним договором, суд прийшов до висновку, що вказаним договором не порушуються права і законні інтереси АТ «ТАСКОМБАНК» та вважає, що останнє не має права вимагати від відповідача оплати заборгованості за вказаним вище кредитним договором, а тому заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають. Оскільки судом відмолено у задоволенні позовних вимог, а тому й відсутні підстави для стягнення на користь позивача в порядку ст. 141 ЦПК України сплачених судових витрат. При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами під час судового розгляду із врахуванням змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Outcome: dismissed