Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-30 00:00:00

1.Стислий виклад позовних вимог, заперечень відповідача. 01 липня 2025 року\~до суду надійшла позовна заява [PERSON] в особі законного представника [PERSON] в особі представника адвоката Леонова Олександра Євгеновича до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу зі спадкоємців боржника. Позов мотивовано тим, що згідно рішення Менського районного суду Чернігівської області від 01 вересня 2015 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Згідно рішення Менського районного суду Чернігівської області від 02 грудня 2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] визначено стягувати аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку на одну дитину. Заборгованість по сплаті аліментів згідно даного рішення становить 190\~325 гривень 02 копійки. [INFO] [PERSON] загинув. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на його майно. Згідно витягу зі спадкового реєстру та довідки приватного нотаріуса у спадковій справі № 6/2024 спадкоємцями після смерті [PERSON] є [PERSON] (мати), [PERSON] (донька), [PERSON] (донька), [PERSON] (син). Вказані особи прийняли спадщину, в тому числі й обов`язки спадкодавця. У власності [PERSON] перебував житловий будинок по [ADDRESS] , вартість якого становить 458\~270 гривень 40 копійок. 04 квітня 2025 року позивач звертався до відповідачів з вимогами про погашення заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів. Претензія кредитора була включена до спадкової маси та зареєстрована в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 90 від 08.04.2025. Враховуючи, що діючим законодавством не передбачено видачі свідоцтва про спадщину на борги спадкодавця позивач звернувся з даним позовом до суду. Відповідачами по справі не було подано відзиву чи інших заперечень стосовно предмету позовних вимог. 2.Позиції учасників справи під час розгляду справи по суті. Представник позивача у судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі з підстав наведених в самій позовній заяві. Відповідачі по справі належним чином повідомлялися про час, дату та місце розгляду справи по суті. Будь яких заяв чи клопотань про розгляд справи тільки за їх участі до суду не надходило. За таких обставин Суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідачів. 3.Фактичні обставини справи, встановлені судом. Суд\~встановив, що рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 01 вересня 2015 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (арк. с. 9). Відповідно до копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 24 червня 2010 року [PERSON] народилася [INFO] , її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (арк. с. 15). Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 02 грудня 2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] визначено стягувати аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку на одну дитину (арк. с. 10-11). Як вбачається з копії Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 24 жовтня 2023 року [PERSON] помер [INFO] (арк. с. 12). 23 січня 2024 року приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Кириченко Т.В., відкрита спадкова справа після смерті [PERSON] (арк. с 13, 88-102). Відповідно до довідки Чернігівського відділу державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції № 11178 від 21.03.2025 та Розрахунку заборгованості по аліментах у відповідності статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 190\~325 гривень 02 копійки (арк. с. 24, 118). 04 квітня 2025 року [PERSON] в особі законного представника [PERSON] та [PERSON] подали до приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Кириченко Т.В. вимогу кредиторів до спадкоємців (арк. с. 100 зворотна сторона). 11 квітня 2024 року приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Кириченко Т.В., було повідомлено [PERSON] , [PERSON] про наявність претензії кредитора (арк. с. 101). 31 січня 2025 року приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Кириченко Т.В. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого [PERSON] успадкувала після смерті сина [PERSON] частку грошового вкладу в АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 169\~372 гривні 58 копійок з відповідними відсотками (арк. с. 100). 21 квітня 2025 року приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Кириченко Т.В. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно якого [PERSON] успадкувала після смерті батька [PERSON] частку грошового вкладу в АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 169\~372 гривні 58 копійок з відповідними відсотками (арк. с. 102, зворотна сторона). Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчужень об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 41963932 від 26.03.2025 у власності [PERSON] перебував житловий будинок по [ADDRESS] , вартість якого становить 458\~270 гривень 40 копійок (арк. с. 25-27). 4.Мотиви, з яких суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керується. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із\~статтею 179 СК України\~аліменти виплачуються на дитину і є власністю дитини. За вимогами\~статті 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідно до\~статті 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України\~визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з пунктом 5 частини першої\~статті 1219 ЦК України\~не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені\~статтею 608 ЦК України. Якщо предметом спору у справі є стягнення боргу спадкодавця, який він мав за життя у вигляді заборгованості за аліментами, наявна на момент смерті спадкодавця заборгованість зі сплати аліментів входить до складу спадщини. Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 161/11682/15-ц (провадження № 61-3563св18), від 12 серпня 2020 року у справі № 199/5826/16-ц (провадження № 61-20217св19), від 11 листопада 2020 року у справі № 161/11682/15-ц (провадження № 61-2297св19). Відповідно до\~статті 1281 ЦК України\~спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно зі\~статтею 1282 ЦК України\~спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину; кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині; вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Виходячи зі змісту указаної норми це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування. Для всіх спадкоємців існує однакова межа відповідальності за боргами спадкодавця, зокрема, часткова відповідальність. Аналогічний за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 161/11682/15-ц та від 12 серпня 2020 року у справі № 61-20217св19. Суд установив, що [PERSON] заповіт на випадок своєї смерті не складав, спадкування належного йому майна здійснювалося за правилами спадкування за законом. Відповідно до\~статті 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною четвертою\~статті 1268 ЦК України\~передбачено, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою\~статті 1273 цього Кодексу. З урахуванням наведених вище положень чинного законодавства, обов`язок задоволення вимог кредитора спадкодавця лежить на усіх спадкоємцях, які прийняли спадщину, у розмірі, який відповідає їх частці у спадщині. За змістом\~статті 194 СК України\~від погашення заборгованості за аліментами боржника не може звільнити жодна обставина. У випадку смерті платника аліментів його спадкоємці за рахунок наявних активів спадкової маси зобов`язані погасити заборгованість за аліментами на дитину. Обов`язок платника аліментів по їх сплаті після його смерті припиняється як нерозривно пов`язаний з його особою батька і не може бути виконаний іншою особою (стаття 608 ЦК України). Зокрема частини 1, 4 статті 194 СК України передбачають, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 Сімейного кодексу України, до досягнення нею двадцяти трьох років. Зі змісту вказаної вище статті вбачається, що саме припинення обов`язку по сплаті аліментів зовсім не означає анулювання боргу по аліментам, який утворився за життя такого платника аліментів. Наявна на момент смерті спадкодавця заборгованість зі сплати аліментів на дитину входить до складу спадщини, а спадкоємці такого платника зобов`язані погасити заборгованість за рахунок наявних активів спадкової маси. Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеними у постанові від 16.06.2021 у справі № 754/17704/18. Отже Суд установив, що після смерті [PERSON] спадщину прийняли четверо його спадкоємців:\~\~ [PERSON] (мати), [PERSON] (донька), [PERSON] (донька), [PERSON] (син), які успадкували після його смерті по 1/4 частині належного йому майна (арк. с. 100, 102), їх частки у спадщині є рівними, а тому і відповідальність за борги спадкодавця вони несуть у рівних частках. Разом з тим відповідно до\~статті 606 ЦК України\~зобов`язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі. Зазначена підстава припинення цивільно-правового зобов`язання відноситься до групи підстав, що не належать до правочинів і не залежать від волі сторін. Поєднання (збіг) боржника і кредитора в одній особі має місце у разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить відповідно до будь-якої зазначеної в законі підстави зобов`язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, у цьому зобов`язанні і навпаки. Ураховуючи наведене,\~стаття 606 ЦК України\~повинна застосовується судом у разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить зобов`язання іншої особи, яка є кредитором у цьому зобов`язанні, відповідно до будь-якої підстави, зазначеної в законі. При цьому один із суб`єктів правовідношення у зв`язку з обставинами, зазначеними в законі, стає одночасно і боржником, і кредитором у тому ж самому зобов`язанні. Саме в цьому разі підстава припинення цивільно-правового зобов`язання не залежатиме від волі сторін. Така правова позиція є сталою та викладена як у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року (провадження № 6-43цс15), так і неодноразово підтримана Верховним Судом, зокрема, Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 березня 2019 року у справі № 757/31762/14 (провадження № 14-662цс18) та у постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 334/10417/14-ц (провадження № 61-17019св18) та від 14 листопада 2018 року у справі № 461/13458/14-ц (провадження № 61 -17549св18). Ураховуючи, що спадкоємець (позивач) [PERSON] у спірних правовідносинах поєднує у собі і боржника і кредитора, відповідно до положень\~статті 606 ЦК України\~її зобов`язання щодо виконання обов`язку, передбаченого\~статтею 1282 ЦК України, припиняються. Окрім того, позивачем не заявлено позовних вимог до свого рідного брата [PERSON] . Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до статті 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Отже виходячи із наведеного вище, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки предметом спору у цій справі є стягнення боргу спадкодавця, який він мав за життя у вигляді заборгованості за аліментами, а не його обов`язок зі сплати аліментів. 5.Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З цих підстав,

Outcome: approved