Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-30 00:00:00

08 липня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Профіт Капітал» (далі ¬ТОВ ФК «ПрофітКапітал», Товариство) звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування заявленого позову зазначено, що 03.04.2019 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі ПАТ «Ідея Банк», банк) та [PERSON] укладений кредитний договір № Z75.00301/005106507. Відповідно до умов договору Банк надав відповідачу грошові кошти на поточні потреби в сумі 24500 грн, зі сплатою змінної процентної ставки 9,99 % від залишкової суми кредиту, строком на 24 місяці, а відповідач отримав кредит та зобов`язався повернути кредитні кошти у строк з процентними платежами та платою за обслуговування кредитної заборгованості. Позивач зазначив, що банк свої зобов`язання за договором кредиту виконав у повному обсязі, проте, [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість станом на 19.12. 2023 року у розмірі 39 836,86 грн. 19.12.2023 АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» уклали договір факторингу №19/12-2023, згідно з яким до ТОВ «Оптіма Факторинг» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №Z75.00301/005106507. 22.12.2023 між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладений Договір факторингу №22/12-2023, згідно з яким до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №Z75.00301/005106507. Оскільки після відступлення ТОВ «ФК «Профіт-Капітал» права вимоги до [PERSON] останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості за кредитним договором, ТОВ «ФК «Профіт-Капітал» просить суд стягнути на його користь 39 836,86 грн заборгованості, яка складається із заборгованості за тілом кредитну - 11163,2 грн, заборгованості по несплаченим процентам - 3 579,34 грн та оплаті за обслуговуванні кредиту - 25 094 грн 32 коп. Також Товариство просить стягнути судові витрати, які складаються зі сплаченого за подання позову до суду судового збору у сумі 3028 грн та витрат за професійну правничу допомогу. Ухвалою Тарутинського районного суду Одеської області від 16.07.2025 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення . Розгляд справи неодноразово відкладався через неявку відповідача. Поштові відправлення за зареєстрованою адресою проживання повертались із відміткою Укрпошти з довідками про причини повернення - «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідач у передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України порядку повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України. Таким чином суд вжив всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, проте останній в судове засідання не з`явився, відзиву на позов суду не надав, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без повідомлення причини такої неявки, і від якого не надійшло відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Ураховуючи наведені обставини, думку позивача щодо можливості розгляду справи у заочній процедурі, суд дійшов висновку про розгляд справи без участі сторін з ухваленням за наслідками такого розгляду заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Встановлені судом фактичні обставини у справі. ТОВ «Оптіма Факторинг»», ТОВ ФК «Профіт Капітал» ПАТ «Ідея Банк» є юридичними особами, які мають право на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг. 03.04.2019 року АТ «Ідея Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір №Z75.00301/005106507, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит, а позичальник отримує кредит на наступних умовах: сума кредиту 24500 грн (включаючи витрати на страховий платіж), змінювана процентна ставка 9,99 %, строк кредитування 24 місяців. Позичальник у свою чергу зобов`язується повертати кредитні кошти щомісячними внесками включно до третього дня /числа кожного місяця разом з процентами за користування та платою за обслуговування кредитної заборгованості, відповідно до Графіку щомісячних платежів. (а.с. 6-9). На виконання умов договору Банк, видав відповідачу на споживчі потреби грошові кошти у сумі 21 120,69 грн, що підтверджується ордером-розпорядженням № 1 про видачу кредиту від 03.04.2019 року. Решту суми кредиту у розмірі 3379,31 грн за умовами договору позичальник доручив банку сплатити в рахунок страхового внеску. Вказану виплату було проведено на умовах укладеного відповідачем договору добровільного страхування життя з ПрАТ «Страхова компанія «Форте Лайф» (а.с.16, 17,18). Підписанням кредитного договору та паспорту споживчого кредиту, який містить основні умови кредитування (а.с.10-12) відповідач (позичальник) підтвердив, що до укладення договору кредитування був ознайомлений з інформацією, необхідною для порівняння різних пропозицій кредитодавця, схемами кредитування, з метою прийняття обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору. З виписки по рахунку убачається, що [PERSON] сплачував кошти за кредитним договором, останній платіж було внесено відповідачем 03.04.2020 року у розмірі 2262,00 грн (а.с.19-22). Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №Z75.00301/005106507 від 03.04.2019 року станом на 19 грудня 2023 року, заборгованість відповідача становить 39836,86 грн, з яких: заборгованість за основним боргом 11 163,20 грн; заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами 3579,34 грн; заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту 25094,32 грн (а.с. 23). 19 грудня 2023 року АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» уклали договір факторингу № 19/12-2023, відповідно до якого АТ «Ідея Банк» відступило на користь ТОВ «Оптіма Факторинг» за плату право грошової вимоги до боржників, зокрема і за кредитним договором №Z75.00301/005106507 від 03.04.2019 року, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] (а.с. 26-32,). Згідно з друкованим реєстром боржників №2 від 19 грудня 2023 року ТОВ «Оптіма Факторинг» набуло право вимоги до боржника [PERSON] у сумі 39836,86 грн (а.с. 44-46). 22 грудня 2023 року між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» було укладено договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до якого ТОВ «Оптіма Факторинг» за плату відступило на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» права грошової вимоги до боржників, зокрема за кредитним договором №Z75.00301/005106507 від 03.04.2019, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] (а.с. 39-43). Згідно з реєстром боржників № 2 від 22 грудня 2023 року ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло право вимоги до боржника [PERSON] у сумі 39836,86 грн (а.с. 33-35). Правові висновки суду у справі. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку ( ст. 509 Ц К України) Сторонами у зобов`язанні є і боржник і кредитор ( ст. 510 Ц К України) Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Укладення договору є підставою для виникнення зобов`язань (ч.2 ст.11 ,ч.2 ст. 509 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України). Договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором ( п.1-1 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживне кредитування». Кредитодавцем у розумінні зазначеного Закону є банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право надавати споживчі кредити ( п.7 ч.1 ст. 1 Закону «Про споживче кредитування»). Порядком споживчого кредитування передбачено, що кредитодавець встановлює можливість укладення договору про споживчий кредит на підставі відповідного запиту (заяви) споживача, у тому числі з використанням засобів дистанційного зв`язку, та оцінки кредитоспроможності споживача (ч.2 ст. 14 Закону України «Про споживне кредитування»). Положеннями ЦК України, які застосовуються до кредитного договору, передбачено, що такий договір є укладеним з моменту передання грошей. Позичальник зобов`язаний повернути грошові кошти у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1046 ЦК України ст.1049 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, серед іншого, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Згідно з вимогами Закону України «Про споживче кредитування» відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит допускається фінансовій установі, яка відповідно до закону має право надавати кошти у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та/або послуги з факторингу (ч.2 ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування»). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України). Ураховуючи, що на підставі наданих доказів встановлено, що [PERSON] не виконав у повному обсязі взяті на себе зобов`язання щодо повернення отриманих коштів за укладеним кредитним договором, право вимоги заборгованості за яким перейшло до ТОВ ФК «Профіт Капітал», суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості суми заявленої у позовній заяві заборгованості, суд бере до уваги, що в її склад включена комісійна плата за обслуговування кредиту, що дорівнює 25 094,32 грн. За умовами укладеного між банком та відповідачем договором кредиту, таке обслуговування включає надання банком інформації по рахункам позичальника з використанням телекомунікаційних, електронних засобів зв`язку, а також опрацювання запитів Позичальника (п.п.1.10 п.1 кредитного договору). Плата за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,70 % щомісячно від початкової суми кредиту. Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо ( ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування»). Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Серед іншого, на виконання наведених норм Закону «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Тож Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Водночас Законом «Про споживче кредитування» (в редакції, на час виникнення спірних відносин) встановлений порядок, згідно з яким після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит ( п.1 ч.1 ст.11 Закону «Про споживче кредитування»). Наведена інформація надається споживачеві протягом строку дії договору про споживчий кредит. Таким чином такий вид послуг був обов`язком банку згідно із законом, який розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо платності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21. Ураховуючи наведене, п.п. 1.10 п.1 кредитного договору є нікчемним у розумінні ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки передбачає оплату обслуговування незалежно від періодичності звернення позичальника. Також суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження періодичності інформаційного забезпечення договору кредитування банком. Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що вимоги ТОВ ФК «Профіт Капітал» (особи, яка набула права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав) в частині стягнення на умовах спірного договору комісійної плати за обслуговування кредиту у розмірі 25094,32 грн не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають покладенню на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 120 грн 58 коп. В решті - судовий збір покладається на позивача. Щодо витрат пов`язаних з розглядом справи суд виходить з такого . Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правничої допомоги №02-24-24 від 01.07.2024 року, укладеного з АО «Правовий курс», акта №1 прийому передачі реєстру боржників (додаток №2 до договору) платіжної інструкції кредитового переказу коштів від 05.06.2025 року № 1395 на суму 147 000 грн, акта приймання-передачі наданої правничої допомоги (додаток №4 до договору) на суму 7000 грн,. яка полягала у проведенні консультації з клієнтом, вивчені документів та підготовці позовних матеріалів. У постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду висловила позицію, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію їх реальності (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ураховуючи складність справи, розгляд справи без участі сторін, часткове задоволення позовних вимог, суд,

Outcome: partial