Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

03 вересня 2024 року [PERSON] в особі представника звернулась до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що позивач була власником земельних ділянок з кадастровим номером 4823981000:02:000:0137, площею 2,549 га, та кадастровим номером 4823981000:02:000:0136, площею 0,5998 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані в межах Великомечетнянської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (колишній Кривоозерський район). Зазначені земельні ділянки перебували у користуванні ТОВ "Агрофірма Корнацьких" відповідно до договорів оренди з 2003 року. З 2020 року ТОВ "Агрофірма Корнацьких" припинило своєчасну видачу орендної плати позивачу. На початку 2024 року позивачу випадково стало відомо, що 07 лютого 2024 року за довіреністю [PERSON] від її імені уклав договори купівлі-продажу зазначених вище земельних ділянок з [PERSON] .. 24 липня 2024 року приватний нотаріус Первомайського міського територіального округу Цихоня В.А. скасувала довіреність, видану 07 червня 2003 року за №4283. Дані договори купівлі-продажу зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності 07 лютого 2024 року, індексний номер: 53609323, 53606922. Позивач не погоджувала продаж земельних ділянок із повіреними особами. Повірений [PERSON] діяв виключно у власних інтересах та вчинив правочин купівлі-продажу в інтересах своїх дітей, які є засновниками ТОВ "Агрофірма Корнацьких", одна із яких громадянка російської федерації. У довіреності від 07 червня 2003 року, на підставі якої було укладено оскаржувані договори купівлі-продажу земельних ділянок, позивач надав право повіреним представляти його інтереси з питань, які стосуються його як власника земельних ділянок. Для виконання цих повноважень позивач дозволив здійснювати конкретно визначені у довіреності дії, крім тих, на які законодавством України встановлена заборона. Отже, на час видачі довіреності позивач розуміла, що вона не уповноважувала повірених на продаж спірних земельних ділянок жодними повноваженнями. В довіреності не зазначений кадастровий номер земельної ділянки, а також інші істотні умови. Представник вказує, що укладаючи договори купівлі-продажу земельних ділянок, повірений не мав права самостійно погоджувати їх умови. Представник [PERSON] з власної ініціативи розширив надані йому повноваження, не погодив таке розширення з позивачем і не отримав схвалення від останнього, що є підставою для визнання такого правочину недійсним. Просив про визнання договорів купівлі-продажу земельних ділянок недійсним та їх повернення. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, відмовилась від позовних вимог щодо зобов`язання ТОВ "Агрофірма Корнацьких" повернути земельні ділянки їх власниці [PERSON] .. Представник відповідача [PERSON] до суду не з`явилась, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, з підстав, вказаних у відзиві, просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник відповідача ТОВ "Агрофірма Корнацьких" до суду не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, з підстав, вказаних у відзиві, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог\~ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд на підставі\~ст.13 ЦПК України\~розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії Р4 №094586 [PERSON] була власником земельної ділянки площею 3,21 га, з цільовим призначенням\~- ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Великомечетнянської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області (нині територія Кривоозерської селищної ради)(а.с.11-12). Земельна ділянка з кадастровим номером 4823981000:02:000:0136 площею 0,5998 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в межах Великомечетнянської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (колишній Кривоозерський район), на даний час, належить на праві власності [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 193, виданий 07 лютого 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рохмановою О.В., що підтверджено даними Витягу з Державного реєстру речових прав, номер відомостей про речове право: 53609323(а.с.7). Земельна ділянка з кадастровим номером 4823981000:02:000:0137 площею 2,549 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в межах Великомечетнянської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (колишній Кривоозерський район), на даний час, належить на праві власності [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 193, виданий 07 лютого 2024 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рохмановою О.В., що підтверджено даними Витягу з Державного реєстру речових прав, номер відомостей про речове право: 53606922(а.с.7). Зі змісту вказаних договорів купівлі-продажу вбачається, що продавцем даних земельних ділянок була позивач\~ [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої Цихонею В.А., приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області 07 червня 2003 року за реєстровим №4823(а.с.53-58). Представник позивача вказує, що зазначені договори купівлі-продажу є недійсними, оскільки під час його укладення Повірений не погоджувала з позивачем умов продажу земельних ділянок і діяв на власний розсуд, так як у нього повноважень згідно змісту довіреності на продаж не було. Позивач надав повіреним право представляти його інтереси з питань, які стосуються його як власника земельних ділянок, на які законодавством України не встановлені будь-які обмеження. Крім того, повірений [PERSON] діяв виключно у власних інтересах та вчинив правочин купівлі- продажу в інтересах своїх дітей, які є засновниками ТОВ "Агрофірма Корнацьких". Дані твердження представника позивача є слушними і заслуговують на увагу, виходячи з наступного. Відповідно до довіреності, зареєстрованої в реєстрі за №4283 та посвідченої приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Миколаївської області Цихонею В.А. 07 червня 2003 року [PERSON] уповноважила [PERSON] , [PERSON] , ТОВ "Агрофірма Корнацьких", [PERSON] , [PERSON] , представляти її інтереси в усіх установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх форм власності та підпорядкування, галузевої належності з питань, зокрема: вчинення всіх дозволених законодавством правочинів по розпорядженню, користуванню земельною ділянкою (продавати, міняти, здавати в оренду, заставляти, вносити до статутного фонду товариств тощо), визначати у кожному випадку суттєві умови договору, подавати від її імені заяви, розписуватись за неї, отримувати гроші, майно покладеним договорам, вчиняти всі інші дії в межах та обсязі, передбачених чинним законодавством України для такого роду повноважень(а.с.205). На початку 2024 року позивачу стало відомо, що 07 лютого 2024 року за вказаною нотаріально посвідченою довіреністю, [PERSON] уклав від імені [PERSON] договори оренди земельних ділянок. Після чого, позивач [PERSON] скасувала довіреність, видану 07 червня 2003 року, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей №53313866 від 24 липня 2024 року(а.с.10). Верховний Суд у постанові від 25 вересня 2019 року у справі №727/3501/16-ц дійшов висновку, що правочин завжди має вчинятися в інтересах сторони, яку представляють. З метою забезпечення інтересів цієї особи представнику заборонено вчиняти представницький правочин у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є. При цьому словосполучення «у своїх інтересах» необхідно розуміти таким чином, що представник не може вчиняти від імені особи, яку він представляє, правочин щодо себе особисто (тобто бути стороною цього правочину) або іншим шляхом на шкоду інтересам довірителя, у тому числі на користь інших осіб, включаючи і тих, представником яких він одночасно є. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №390/34/17 (провадження №61-22315сво18) міститься висновок про те, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки) базується на римській правовій максимі - non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже,\~стаття 15 ЦК України\~визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Згідно із частиною першою\~статті 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Частиною першою\~статті 203 ЦК України\~передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За нормами частини третьої\~статті 215 ЦК України\~якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Главою 17 ЦК України\~унормовано правовідносини представництва при здійсненні правочинів. Згідно з частиною третьою\~статті 244 ЦК України\~довіреність є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Отже, односторонній правочин є дією однієї сторони, яка створює обов`язки лише для особи, яка видала довіреність. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до частини першої\~статті 237 ЦК України\~представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє (частини перша, друга\~статті 238 ЦК України). При цьому, якщо представник вчинив правочин не в інтересах довірителя, а у своїх власних, то це є підставою для визнання такого правочину недійсним. Правило, передбачене частиною третьою\~статті 238 ЦК України, покликане гарантувати інтереси особи, яку представляють, від можливих зловживань з боку представника. За загальним правилом довірена особа, яка виступає від імені довірителя, зобов`язана діяти в її інтересах добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Правочин завжди має вчинятися в інтересах сторони, яку представляють. З метою забезпечення інтересів цієї особи представнику заборонено вчиняти представницький правочин у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є. При цьому, словосполучення «у своїх інтересах» необхідно розуміти таким чином, що представник не може вчиняти від імені особи, яку він представляє, правочин щодо себе особисто (тобто бути стороною цього правочину) або іншим шляхом на шкоду інтересам довірителя, у тому числі на користь інших осіб, включаючи і тих, представником яких він одночасно є. Таким чином, укладаючи оспорювані договори купівлі-продажу від 07 лютого 2024 року, повірений [PERSON] свідомо діяв в інтересах своїх близьких родичів, своєї сім`ї та третіх осіб, а не в інтересах довірителя - [PERSON] , що прямо заборонено ч.3\~ст.238 ЦК України. Більш того, спірні земельні ділянки відносяться за видом цільового призначення до земель "для ведення товарного сільськогосподарського виробництва" (код 01.01.). Згідно п.15 Розділу Х "Перехідні положення" ЗК України, в редакції, чинній на момент виготовлення вищевказаної довіреності, до набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та ринок земель, не допускається: купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб. Тобто, на момент посвідчення довіреності, діяла заборона на продаж земель сільськогосподарського призначення, про що було достеменно відомо і довірителю, і повіреному. У зв`язку з чим, нотаріусом в тексті довіреності було прямо вказано право повіреного представляти інтереси довірителя в усіх установах, підприємствах та організаціях незалежно від їх форм власності та підпорядкування, галузевої належності з питань, зокрема: вчинення всі дозволені законодавством правочини по розпорядженню, користуванню земельною ділянкою (продавати, міняти, здавати в оренду, заставляти, вносити до статутного фонду товариств тощо), визначати у кожному випадку суттєві умови договору, подавати від її імені заяви, розписуватись за неї, отримувати гроші, майно покладеним договорам, вчиняти всі інші дії в межах та обсязі, передбачених чинним законодавством України для такого роду повноважень. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що договори купівлі-продажу від 07 лютого 2024 року не відповідають всім вимогам закону, а тому наявні підстави для визнання їх недійсними. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім того, на підставі\~ст. 41 ЦПК України\~суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 2422 грн..

Outcome: approved