Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , про відшкодування шкоди завданої внаслідок вчинення злочину в якій він просив: - стягнути з [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] матеріальну шкоду у розмірі 79 734 (сімдесят дев`ять тисяч сімсот тридцять чотири) гривні 23 копійки. - стягнути з [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] моральну шкоду у розмірі 160 000 (сто шістдесят тисяч) гривень 00 копійок. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилався на те, що він є потерпілим у кримінальному провадженні № 12018160500007784 від 24.11.2018 р., відкритому за ознаками правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України. 24.11.2018 р. [PERSON] та [PERSON] , перебуваючи на «Тещиному мосту» у м. Одеса, діючи з хуліганських мотивів, безпричинно спровокували конфлікт із [PERSON] , після чого повалили його на землю та нанесли численні удари. Внаслідок протиправних дій потерпілому спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості (закритий перелом правої верхньощелепної пазухи, численні забої), а також завдано матеріальної шкоди шляхом пошкодження майна та істотної моральної шкоди на підтвердження чого надано відповідні докази та пояснення. У січні 2019 р. до Приморського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт щодо [PERSON] та [PERSON] . У підготовчому судовому засіданні потерпілий подав цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. 26.04.2022 р. матеріали щодо [PERSON] виділено в окреме провадження. 20.12.2023 р. провадження щодо [PERSON] закрито у зв`язку із закінченням строків давності. При цьому суд роз`яснив, що таке закриття не є реабілітуючою підставою, однак обвинувачений погодився на таке закриття. \~ Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 31.01.2025 року було відкрито провадження у справі. Розгляд справи у зв`язку з неявкою учасників справи відкладався неодноразово. Представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили. \~ Станом на 29 жовтня 2025 року від відповідачів письмового відзиву на позов до суду не надходило, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з п.п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі №361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд, у зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачами відзиву на позов, за відсутності заперечень від позивача ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів, згідно ст. ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. \~ 24.11.2018 р. приблизно о 10:00 год., [PERSON] та [PERSON] знаходились на «Тещиному мосту» у м. Одеса, де помітили раніше не знайомого їм [PERSON] , який рухався попереду них. Звернувши увагу на те, що [PERSON] був одягнений у камуфляжний одяг [PERSON] та [PERSON] будучи агресивно налаштованими та діючи із хуліганських мотивів, переслідуючи умисел на грубе порушення громадського порядку, підійшли до [PERSON] та почали провокувати останнього на конфліктну ситуацію. В подальшому, використовуючи малозначний привід словесний конфлікт вони повалили [PERSON] \~ на землю та почали наносити йому удари по обличчю та тілу. За фактом вказаних обставин до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018160500007784 від 24.11.2018 р., за ознаками кримінальних правопорушень передбачених, ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України, [PERSON] є потерпілим у кримінальному провадженні. \~ Як вбачається з матеріалів справи протиправні дії обвинувачених спричинили [PERSON] тілесні ушкодження які виразились у закритому скалковому переломі передньої та внутрішньої стінок правої верхньощелепної пазухи та численні синці. Крім того, їх дії завдали позивачу матеріальної шкоди, оскільки його майно було пошкоджено. Вказані протиправні дії, також заподіяли позивачу моральні та фізичні страждання. У січні 2019 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР за № 12018160500007784 від 24.11.2018 року, по обвинуваченню [PERSON] та [PERSON] , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч.1 ст.122 КК України. 26.04.2022 р. ухвалою Приморського районного суду м. Одеси у кримінальній справі №522/1355/19 у зв`язку з неодноразовою неявкою в судові засідання, виділено в окреме провадження матеріали обвинувального акту відносно [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2\~ст.296,\~ч.1\~ст.122\~КК України. 20.12.2023 р. ухвалою Приморського районного суду м. Одеси у кримінальній справі №522/1355/19 провадження по кримінальній справі по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 296 КК України, закрито у зв`язку із закінченням строків давності. Відповідно до ухвали судом роз`яснено обвинуваченому [PERSON] що закриття кримінального провадження у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КПК України не відноситься до числа реабілітуючих обставин, які передбачені п.п. 1-3 ч. 1 ст. 284 КПК України (встановлена відсутність події кримінального правопорушення; встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення; не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді та вичерпані можливості їх отримати), проте обвинувачений [PERSON] надав згоду на закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності. Разом з тим, закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст.22ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі. До збитків відносяться витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 6 ст.82ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Постановою Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 753/7281/15-ц встановлено, що законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог ст.1166\~ЦК України покладено на відповідача. Матеріли справи містять докази на підтвердження завданої матеріальною шкоди позивачу у сумі 79\~734 (сімдесят дев`ять тисяч сімсот тридцять чотири) гривні\~23 копійки. \~ Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Верховний Суд України в п.1 Постанови № 4 звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов'язаних з відшкодуванням такої шкоди. В пункті 9 Постанови № 4 Верховний Суд України звертає увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Позивач у позові навів перелік фізичних та моральних страждань, яких він зазнав у зв`язку з побиттям, лікуванням, операцією та тривалим періодом реабілітації, а також звернув увагу на подальші наслідки для стану здоров`я, зокрема постійні головні болі, запаморочення, періодичний тремор рук, що позбавило його можливості в повному обсязі продовжувати професійну діяльність музиканта, що є для нього основною та соціально значною сферою самореалізації. Суд бере до уваги характер і спрямованість дій відповідачів, ступінь тяжкості завданих тілесних ушкоджень, тривалість лікування, погіршення життєвих можливостей позивача, вимушені зміни його звичного способу життя, а також психологічні наслідки, що мають тривалий характер. Разом з тим суд вважає, що заявлений розмір моральної шкоди у сумі 160 000 грн. є завищеним, не у повній мірі відповідає вимогам розумності та справедливості, виходячи з обставин справи, характеру страждань та усталеної судової практики. Виходячи з оцінки всіх обставин справи у їх сукупності, суд визначає справедливим розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 130 000 (сто тридцять тисяч) гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial