Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, у якому просив суд: 1) зобов`язати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди у спілкуванні дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] 2) визначити спосіб участі [PERSON] у спілкуванні з дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , та у їхньому вихованні через надання побачень за наступним графіком: - два рази на місяць, а саме: два дні в перші та треті вихідні місяця за місцем фактичного проживання [PERSON] або на його розсуд - без присутності матері [PERSON] , її юридичного представника та її родичів шляхом забирання та повернення дітей за місцем перебування матері; - кожен день народження ( [INFO] ) з [PERSON] та кожен день народження ( [INFO] ) з [PERSON] ; - кожні шкільні канікули у весняні, літні, осінні та зимові шкільні канікули не менше 7 днів для відпочинку та оздоровлення у межах України або закордоном без присутності матері [PERSON] , її юридичного представника та її родичів шляхом забирання та повернення дитини за місцем перебування матері; - у святкові дні, а саме: 2 січня кожного року (наступний день після свята Нового року), 8 січня кожного року (наступний день після свята Різдва Христового), 9 березня кожного року (наступний день після свята Міжнародного жіночого дня), 2 травня кожного року (наступний день після свята Дня праці), 10 травня кожного року (наступний день після свята Дня Перемоги), 29 червня кожного року (наступний день після свята Дня Конституції), 25 серпня кожного року (наступний день після свята Дня незалежності), 15 жовтня кожного року (наступний день після свята Дня захисника та після дня свята Покров Пресвятої Богородиці) за місцем проживання [PERSON] з можливістю відвідування дитячих закладів, дитячих розважальних центрів, закладів охорони здоров`я (за необхідності) без присутності матері [PERSON] , її юридичного представника та її родичів шляхом забирання та повернення дитини за місцем перебування матері; - спілкування з дітьми телефоном або через відеозв`язок у будь-які дні у вільний від навчання час, а саме: з 15:00 до 20:00. - у період воєнного стану в Україні та на час перебування дітей за кордоном зобов`язати [PERSON] організовувати спілкування дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] у режимі відеозв`язку через мобільні телефони щовівторка, щочетверга та щосуботи з 19.00 год, протягом 1 години. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що сторони одружились 04.05.2006 та від шлюбу у них народилось двоє спільних дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 25.02.2020 у справі № 375/2359/19 шлюб було розірвано. Іншим судовим рішення від 30.05.2022 суд задовольнив позов відповідачки про стягнення аліментів, стягнувши на утримання дітей 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) позивача. Після розірвання шлюбу позивач зазначає, що спілкувався з дітьми та брав участь у їх вихованні, однак з січня 2024 таке спілкування було припинене з ініціативи відповідачки. З початком війни, з 24.02.2022, відповідачка виїхала до Німеччини, де проживає разом із дітьми. До січня 2024 вона надавала можливість позивачу спілкуватися з дітьми через відеозв`язок, але нерегулярно - за погодженням з нею та дітьми. Позивач зазначає, що брав активну участь у вихованні дітей, зокрема займався з ними домашніми завданнями, регулярно відвідував тощо. Також він оплачував навчання дочки в коледжі. Однак, на момент подання позову, з ініціативи відповідачки спілкування позивача з дітьми повністю припинене. Відповідачка заблокувала свій номер мобільного телефону, а також забороняє спілкуватися з дітьми у будь-який спосіб, який був раніше доступний позивачеві: через месенджери «Телеграм» тощо. З моменту припинення спілкування позивач вказує, що неодноразово намагався розв`язати це питання мирним шляхом: зокрема, протягом січня - березня 2024 телефонував безпосередньо відповідачці, а також на мобільний номер дочки [PERSON] . Проте такі дзвінки залишились без відповіді. Зважаючи на те, що відповідачка створює штучні перешкоди позивачу в спілкуванні з дітьми: забороняє побачення та будь-яке спілкування з дітьми, внаслідок чого позивач з січня 2024 не має можливості спілкуватися зі своїми дітьми та брати участь в їх вихованні. Такі дії відповідачки порушують права позивача як батька дітей на спілкування ними та на участь у їх вихованні. Через це позивач змушений звернутися до суду для усунення перешкод у вихованні дітей та для визначення способу участі у вихованні. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.06.2024 (головуючий суддя Арапіна Н.Є.) відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомлення учасників справи, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Копію вказаної ухвали суду відповідачем не було отримано, поштове повідомлення повернулось до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Уповноважений представник позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районного в місті Києві державної адміністрації, ухвалу суду від 04.06.2024 отримали 11.06.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. 17.04.2024 до суду надійшла заява представника третьої особи про розгляд справи у їх відсутність, до якої долучено висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації. Ухвалою суду (головуючий суддя Арапіна Н.Є.), постановленою без оформлення окремого документа із зазначенням у протоколі судового засідання, закрито підготовче провадження у справі. Розпорядженням керівника апарату Дніпровського районного суду м. Києва №97 від 18.03.25 відповідно до п.п.2.3.50 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду, здійснено повторний автоматичний розподіл вказаної судової справи між суддями. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва (головуючий суддя Катющенко В.П.) від 20.03.2025, цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] за участю третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районного в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей, визначення порядку спілкування з дітьми, прийнята до провадження та призначена до підготовчого судового засідання, з метою проведення повторного підготовчого провадження. 21.05.2025 до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача [PERSON] - [PERSON] , з доказами на їх обґрунтування, які судом не приймаються, у зв`язку з їх поданням з порушенням вимог ч.8 ст. 14, ч.9 ст. 83 ЦПК України. Відповідач не скористалась своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 21.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Додатково пояснив, що бажає бачитися з дітьми, однак з січня 2024 року його зв`язок з ними припинився, оскільки позивачка подзвонила його матері та повідомила, що не бажає, щоб він спілкувався з дітьми. Крім того, позивач повідомив, що до січня 2024 спілкувався з дітьми по телефону раз на тиждень. На Новий рік з 2023 на 2024 вони обмінювалися подарунками, вітали один одного. Зазначив, що спочатку донька проживала з ним та поступила в коледж, потім бабуся з дідусем вирішили поїхати в Польщу та взяли її, щоб побачитися з братом, після цього донька сказала, що залишиться жити там. Приїздила вона раз в три місяці і в цей час залишалася в нього, коли син приїздив, то також залишався у нього. Крім того, позивач зазначив, що його номер телефону або заблокований, або відсутній зв`язок, його смс надіслані колишній дружині, відправляються, але залишаються без відповіді. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав викладених в позові, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що донька сторін 2006 року народження, тобто вже повнолітня, і вона вправі сама вирішувати порядок спілкування з батьком. Щодо спілкування із сином зазначила, що батьком дійсно має право спілкуватися з ним, однак [PERSON] вже понад 10 років і його думка є важливою з цього приводу. Крім того, у відповідачки контактні дані не змінювалися та з моменту закриття підготовчого провадження позивач зв`язався з нею 1 раз, тому неможливо стверджувати, що йому чиняться якість перепони у спілкуванні. Ба більше, номер телефону [PERSON] з моменту виїзду закордон не змінювався. Додатково повідомила, що приблизно пів року тому, у відповідачки був зламаний акаунт в месенджері «Телеграм», і так дійсно, протягом двох тижнів з нею не було зв`язку. Відповідачка виїхала закордон в березні 2022 року разом із сином [PERSON] , її донька теж виїжджала, але періодично поверталася назад в Україну. Крім того, представник повідомила, що сторони у 2020 році розірвали шлюб, з ініціативи відповідачки, оскільки зі сторони позивача вчинялося психологічне, моральне та фізичне насильство. Після розірвання шлюбу сторони були в складних стосунках, проте підтримували зв`язок оскільки мали спільних дітей. Відповідачка припускає, що у позивача була інша родина, у якій також вчинялося насильство, що призвело до загибелі дружини та наразі триває кримінальне провадження з цього приводу. Тому діти з острахом відносяться до батька. Однак [PERSON] протягом 2022-2025 років трохи заспокоївся і хотів би спілкуватися з батьком. Відповідачка в свою чергу не заперечує щодо спілкування сина з позивачем. Будучи опитаним в судовому засіданні, малолітній [PERSON] , повідомив, що з початком війни в 2022 році він з мамою виїхав закордон, а через декілька місяців приїхала його сестра, яка пробула з ними деякий час та повернулася назад. [PERSON] зазначив, що свій номер телефону він не змінював. Стосовно свого спілкування з батьком вказав, що він не має такого бажання, і це його особисте рішення та ніхто не забороняє йому. Стосовно свого повернення в Україну відзначив, що він не знає чи хотів би цього і не знає також, чи хотів би спілкуватися з батьком в подальшому. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, заслухавши думку дитини, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 25.02.2020 у справі № 375/2359/19, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що зареєстрований 04.05.2006 відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 621 (а.с.4-6). [PERSON] народився [INFO] , його батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). [PERSON] народилася [INFO] , її батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції про права дитини, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини, Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у частині 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 153 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Згідно приписів частин 1-3 статті 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 Сімейного кодексу України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] , 17.05.2024 звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації з заявою про надання висновку щодо порядку участі батька у вихованні дітей (а.с. 34 зворот - 36). 22.05.2024 від Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла відповідь, у якій, після розгляду вищезазначеної заяви, відмовлено у складанні висновку, оскільки матеріали справи знаходяться у Дніпровському районному суді міста Києва, а Служба не приймає одноособове рішення щодо складання висновку орану опіки та піклування, тому

Outcome: partial