Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

У березні 2025 року представник позивача [PERSON] , представляючи інтереси позивачів [PERSON] , [PERSON] , звернувся до суду з цим позовом. Позовні вимоги з урахуванням позовної заяви зі зміненим предметом позову (а. с. 84-88) представник позивача мотивував тим, що [INFO] в м. Носівка померла мати позивачів [PERSON] . [INFO] в м. Носівка помер наш батько [PERSON] . Після смерті батька його спадщину по 1/2 частини прийняли позивачі - його доньки [PERSON] , [PERSON] , які отримали в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, які належали батьку, а також на дві земельні ділянки, які належали їх матері, спадкоємцем якої був їх батько, але який за життя не оформив своїх спадкових прав. Також позивачі з`ясували, що після смерті матері існує ще інше спадкове майно - згідно з рішенням 5 сесії 5 скликання Носівської міської ради від 07 грудня 2006 року «Про врегулювання земельних відносин, що склалися внаслідок реформування КСП ім. Фрунзе» їх мати [PERSON] мала права на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,3838 га (сіножаті), кадастровий номер 7423810000:02:002:0768, вартістю 3928,86 грн та площею 0,7532 га (пасовища), кадастровий номер 7423810000:02:002:1169, вартістю 4489,55 грн, які розташовані на землях колишнього КСП ім. Фрунзе Носівської міської ради. У зв`язку зі смертю [PERSON] не отримала державних актів на ці земельні ділянки й не здійснила за собою реєстрацію права власності. Позивачі зверталися до Носівської районної державної нотаріальної контори з метою оформлення права на спадщину на вказані земельні ділянки, однак отримали постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії і роз`яснення про можливість звернутися до суду з позовом про завершення приватизації земельних ділянок в порядку спадкування. Згідно з інформацією з Державного земельного кадастру земельна ділянка площею 0,3838 га (сіножаті), кадастровий номер 7423810000:02:002:0768, яка розташована на території Носівської міської ради як невитребуваний пай до моменту витребування її власником перебуває в оренді у ПрАТ «Носівкасервіс». Кадастровий номер 7423810000:02:002:1169 використаний для реєстрації іншої земельної ділянки площею 1,0494 га, право власності на яку зареєстровано за [PERSON] Пай № 369, який закріплений за [PERSON] , є вільним і ніким не використовується. 23 травня 2025 року на цю земельну ділянку виготовлена технічна документація із землеустрою, і земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 7423810100:02:002:0663. Тому представник позивачів просив суд визнати за кожним з позивачів у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] по 1/2 частини права на завершення приватизації земельних ділянок площею 0,3838 га (сіножаті), кадастровий номер 7423810000:02:002:0768, та площею 0,7532 га (пасовища), кадастровий номер 7423810100:02:002:0663, із цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва й розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області, які розташовані на землях колишнього КСП ім. Фрунзе на території Носівської міської ради Чернігівської області, та одержання документів, що посвідчують право власності на ці земельні ділянки на ім`я позивачів. Також представник позивачів просив залишити судовий збір за позивачами, не стягувати з відповідача. У судове засідання позивачі та представник позивачів не з`явилися, представник позивачів подав до суду заяву, у якій указав, що він підтримує позовні вимоги, просить розгляд справи проводити без участі позивачів та представника позивачів (а. с. 111). У судове засідання представник відповідача Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради не з`явилася, але до початку розгляду справи по суті подала до суду заяву, у якій зазначила, що Носівська міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти задоволення позову, просила розгляд справи проводити без участі представника Носівської міської ради (а. с. 94-95). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ПрАТ «Носівкасервіс», у судове засідання не з`явився, але до початку розгляду справи по суті директор ПрАТ «Носівкасервіс» надіслала до суду заяву, у якій просила розглянути справу без її участі (а. с. 70). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить судове засідання за відсутності учасників справи та вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відсутні підстави для відкладення розгляду справи або ж оголошення в судовому засіданні перерви. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом встановлено, що на підставі рішення п`ятої сесії п`ятого скликання Носівської міської ради від 07 грудня 2006 року «Про врегулювання земельних відносин, що склалися внаслідок реформування КСП ім. Фрунзе» та згідно зі списком розпаювання [PERSON] були присвоєні земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва № паю [NUMBER] площею 0,3838 га (сіножаті), кадастровий номер 7423810000:02:002:0768, вартістю 3928,86 грн та № паю [NUMBER] площею 0,7532 га (пасовища), кадастровий номер 7423810000:02:002:1169, вартістю 4489,55 грн, які розташовані на землях колишнього КСП ім. Фрунзе Носівської міської ради, що підтверджується копією рішення Носівської міської ради (а. с. 19), копією списку (а. с. 21), копією повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 27 лютого 2025 року про середню нормативну грошову оцінку сільськогосподарських угідь (а. с. 22). Згідно з інформацією з Державного земельного кадастру земельна ділянка площею 0,3838 га (сіножаті), кадастровий номер 7423810000:02:002:0768, яка розташована на території Носівської міської ради як невитребуваний пай до моменту витребування її власником перебуває в оренді у ПрАТ «Носівкасервіс» (а. с. 23). Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером 7423810000:02:002:1169 площею 1,0494 га зареєстрована на праві власності за [PERSON] (а. с. 25-26). Пай № 369, який закріплений за [PERSON] є вільним і ніким не використовується (а. с. 27). 23 травня 2025 року на цю земельну ділянку виготовлена технічна документація із землеустрою, і земельній ділянці присвоєно новий кадастровий номер 7423810100:02:002:0663 (а. с. 89-91). Судом установлено, що [INFO] [PERSON] померла в м. Носівка Носівського району Чернігівської області, про що відділом РАЦС Носівського РУЮ Чернігівської області складено актовий запис від 16 серпня 2005 року за № 231, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 14). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 62-69). Отже, спадкування після її смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] є чоловіком померлої [PERSON] , що підтверджується копією спадкової справи № 197/2015 до майна померлого [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що до майна померлої [PERSON] спадкова справа не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 60). Відповідно до довідки Носівської міської ради станом на 15 серпня 2005 року, тобто на день своєї смерті, [PERSON] була зареєстрована по [ADDRESS] , разом із нею був зареєстрований [PERSON] (а. с. 122). Отже, [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті дружини [PERSON] , але юридично не оформив своїх спадкових прав. Судом установлено, що [INFO] в м. Носівка Носівського району Чернігівської області помер [PERSON] , про що відділом ДРАЦС реєстраційної служби Носівського РУЮ у Чернігівській області складено актовий запис від 11 лютого 2015 року за № 36, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 15). За життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 130). Отже, спадкування після його смерті здійснюється за законом. [PERSON] є дочкою померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] (а. с. 9) та копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а. с. 10). [PERSON] також є дочкою померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] (а. с. 13). Судом встановлено, що до майна померлого [PERSON] . Носівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за № 197/2015. Із копії спадкової справи вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] прийняли як спадкоємці першої черги за законом дочки [PERSON] та [PERSON] , подавши в установлений законодавством шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину за законом (на 1/2 частини кожна) на земельні ділянки площами 3,8824 га, 1,2368 га, 0,5803 га, 0,6480 га, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області, які належали [PERSON] на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку, а також на земельні ділянки площами 3,9296 га, 1,1176 га, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області, які належали на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON] , дружині спадкодавця, яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав (а. с. 120-126). Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У судовому засіданні встановлено, що позивачі зверталися до Носівської державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України із заявою про видачу їм свідоцтв про право на спадщину за законом за земельні ділянки: сіножаті, кадастровий номер 7423810000:02:002:1169, та пасовища, кадастровий номер 7423810000:02:002:1169, що належали померлій [PERSON] , спадщину після смерті якої прийняв її чоловік [PERSON] , але не оформив своїх спадкових прав. Однак, нотаріус відмовила позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на зазначені земельні ділянки, оскільки у спадкоємців відсутні документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а саме правовстановлюючі документи на земельні ділянки, що підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської державної нотаріальної контори Киреєвої Л.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 120/02-31 від 04 березня 2025 року (а. с. 29). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» роз`яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця. Верховний Суд в Постанові від 21 березня 2018 року по справі № 623/633/17, провадження № 61-6243 св. 18 зазначив, що: «Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. На підставі абзацу 2 пункту 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139- V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абзац 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-V1). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (частина третя статті 116 Земельного Кодексу України)». Згідно з п. 7 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Право на завершення процедури приватизації та отримання земельних ділянок у власність, яке належало померлій [PERSON] на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті. Отже, це право перейшло у спадок її спадкоємцю [PERSON] , який фактично прийняв спадщину після її смерті, але не оформив своїх спадкових прав, а після смерті [PERSON] - у спадок його спадкоємицям [PERSON] та [PERSON] , які прийняли спадщину після його смерті відповідно до вимог чинного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Рішенням Європейського Суду з прав людини у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам - ІІ проти Німеччини», за яким під конвеційним поняттям «майно» розуміється не тільки власність і активи, а й правомірні очікування (сподівання) щодо можливості отримання майнового права. А, отже, проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд робить висновок, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. За клопотанням представника позивача судові витрати зі сплати судового збору суд залишає за позивачами та не стягує з відповідача.

Outcome: approved