Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

[PERSON] вернулася до Ірпінського міського суду Київської області з даним позовом, з огляду на наступне. 13 вересня 1985 року Палацом реєстрації шлюбів та новонароджених було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 4326. Від шлюбу сторони мають повнолітніх дітей. Позивачка зазначає, що позивач та відповідач спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають, фактичних сімейних відносин не підтримують, а шлюб має лише формальний характер. Подальше збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивачки. За таких обставин, позивачка просить суд розірвати шлюб з [PERSON] . Ухвалою Ірпінського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2025 року матеріали цивільної справи передані за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Провадження в справі відкрито 25.08.2025, відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, які повернулись на адресу суду з відміткою: «за закінченням терміну зберігання». Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обстави, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи в розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи в розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала своє місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу, що передбачено п. п. 118, 123 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270. Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Заперечення сторін щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідачем відзив на позов не подано. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних в ній матеріалів та ухвалити рішення по суті спору. Дослідивши матеріали справи, надавши належну оцінку наявним доказам, суд приходить до наступних висновків. Встановлено, що 13 вересня 1985 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] було укладено шлюб, зареєстрований в Палацом реєстрації шлюбів та новонароджених, актовий запис № 4326. Після реєстрації шлюбу відповідачка отримала прізвище чоловіка « [PERSON] ». Позивачка зазначає, що від шлюбу сторони мають повнолітніх дітей. Також позивач вказує, що шлюбні відносини припинені, що шлюб носить формальний характер та його його збереження не відповідає інтересам [PERSON] . Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які свідчать про спільне проживання, ведення спільного господарства. Доказів, які свідчили б про можливість примирення сторін в ході розгляду справи отримано не було. Також не було отримано і доказів, які б свідчили про те, що розірвання шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За приписами ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За встановлених обставин, суд вважає за можливе задовольнити вимогу [PERSON] про розірвання шлюбу оскільки його збереження не відповідає інтересам сторін. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище в зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Разом з тим, питання щодо залишення [PERSON] прізвища отриманого при реєстрації шлюбу не вирішувалось, зважаючи на те, що розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України, проте бере до уваги прохання позивача покласти такі витрати на неї. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved