Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

У листопаді 2024 р. товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" (далі також - ТОВ "Споживчий центр", кредитодавець, позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі також - [PERSON] , позичальник, відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 19 800 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 31.12.2023 між ТОВ "Споживчий центр" та [PERSON] укладено кредитний договір № 31.12.2023-100002818. На підставі цього договору відповідачу надано кредит в розмірі 10 000 грн строком на 42 дні зі сплатою фіксованої процентної ставки в розмірі 2,5% за один день користування кредитом. Свої зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованістьу заявленому розмірі, яка складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 10 000 грн та заборгованості по процентах в розмірі 9 800 грн. Ухвалою судді від 25.11.2024 відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 13.12.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, поданий у паперовій формі. У відзив відповідач визнав вимогу про стягнення заборгованості по тілу кредиту, у задоволенні решти вимог (про стягнення процентів) та покладенні на нього судових витрат просив відмовити. Заперечення відповідача обґрунтовані тим, що з вересня 2022 р. він проходить службу у Збройних Силах Україниі брав безпосередню участь у бойових діях, спрямованих на захист територіальної цілісності України, а тому відповідно до частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» звільнений від сплати процентів за користування кредитом. До відзиву відповідач додав копії документів, на яких ґрунтуються його заперечення. 30.12.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив. У зазначеній заяві позивач послався, зокрема, на те, що відповідач не виконав вимогу процесуального закону щодо надіслання йому копій доданих до відзиву документів, а тому суд не вправі їх брати до уваги при розгляді справи. Вирішуючи питання про прийняття до розгляду відзиву на позовну заяву та доданих до неї документів, суд застосовує такі процесуальні норми та виходить з таких мотивів. Відповідно до положень статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Статтею 178 ЦПК України визначено, що у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Згідно з частинами четвертою, п`ятою та сьомою цієї норми копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, до відзиву додаються, зокрема, документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи, відзив подається у строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. За приписами частини дев`ятої статті 83 цього Кодексу копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. В ухвалі про відкриття провадження у справі суд також зазначив про необхідність додання до відзиву доказів, які підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. З матеріалів справи убачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі відповідач одержав 29.11.2024, а відтак відзив подано у строк, встановлений судом. Зміст та форма поданого відповідачем відзиву відповідає вимогам частин першої-третьої статті 178 ЦПК України. На підтвердження надіслання відзиву позивачу відповідач надав квитанції Укрпошти, цей факт не заперечується і позивачем, що з урахуванням наведеного вище є підставою для прийняття цієї заяви до розгляду. Разом з тим за змістом відзиву додані до нього документи ТОВ "Споживчий центр" не надсилались, про що позивачем зазначено у відповіді на відзив. Належним доказом, який би підтверджував факт надіслання позивачу копій поданих до суду документів, міг би бути опис вкладення, проте такого доказу суду не надано. Обсяг доданих до відзиву доказів не є надмірним і на те, що такі докази є у позивача або вони є публічно доступними, відповідач не послався. Наведене дає підстави для висновку, що додані до відзиву докази подані з порушенням порядку, встановленого процесуальним законом, а тому за імперативним приписом частини дев`ятої статті 83 ЦПК України суд не бере їх до уваги і вирішує справу на підставі доказів позивача. Дослідивши надані позивачем докази та письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини. 31.12.2023 між ТОВ "Споживчий центр" (кредитодавцем) та [PERSON] (позичальником) було укладено електронний кредитний договір № 31.12.2023-100002818 (далі також - кредитний договір, договір), який складається з таких документів: пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), розміщеної на сайті кредитодавця у загальному доступі, а також в особистому кабінеті позичальника на сайті кредитодавця; заявки, сформованої на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем; відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформованої на сайті кредитодавця та підписаної позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті (пункти 2.1., 2.2., 2.2.1., 2.2.2., 2.2.3. пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта), далі також - пропозиція про укладення кредитного договору). У зазначених документах, наданих позивачем на підтвердження факту укладення кредитного договору, викладені умови кредитування, а саме: тип кредиту - кредитна лінія; сума/ліміт кредиту - 10 000 грн; строк кредитування - первинний період користування кредитом - 14 днів з дати його надання; черговий період користування кредитом - кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду; строк, на який надається кредит - 42 дні з дня його надання; строк та спосіб надання кредиту - 31.12.2023 шляхом перерахування коштів на банківський рахунок споживача; тип процентної ставки - фіксована; розмір стандартної процентної ставки - 851,67% річних (2,33% за 1 день); розмір процентної ставки «Економ», який застосовується протягом первинного періоду та протягом кожних перших 14 днів з дня отримання чергового трашу - 2% за 1 день; дата повернення кредиту - 10.02.2024; неустойка - 250 грн за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання. . Згідно з умовами, визначеними пунктами 10, 11 відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 31.12.2023-100002818, проценти розраховуються шляхом множення всієї суми кредиту (залишку від суми кредиту) на кількість днів користування кредитом та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді, та сплачуються в останній день первинного, чергового періоду, відповідно, кількість платежів зі сплати процентів дорівнює кількості періодів, за які сплачуються проценти, а сума кредиту в розмірі 10 000 грн сплачується одним платежем в останній день строку, на який надається кредит. У розділі 7 паспорту споживчого кредиту зазначено, що позичальник отримав інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи з обраних ним умов кредитування, та усі пояснення, необхідні для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наданої інформації, у тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі в разі невиконання ним зобов`язань за договором. Позивач виконав свої зобов`язання щодо надання кредиту у зазначеному у договорі розмірі, що підтверджується платіжною квитанцією від 31.12.2023, ID платежу: 2410233979, та визнається відповідачем. У подальшому на підставі звернень відповідача 25.01.2024 та 14.02.2024 між ним та ТОВ "Споживчий центр" укладались додаткові договори до кредитного договору, за умовами яких строк кредитування продовжувався до 68 та до 88 днів, відповідно. Згідно з умовами останнього з зазначених додаткових договорів відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити нараховані проценти у строк до 27.03.2024. З наданої позивачем довідки-розрахунку убачається, що жодних платежів на виконання умов кредитного договору відповідач не здійснював, у зв`язку з чим виникла заборгованість в загальному розмірі 19 800 грн, яка складається із заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 10 000 грн та заборгованості за процентами в розмірі 9 800 грн. Даючи оцінку вимогам позову, доводам сторін та наданим позивачем доказам, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів. У статтях 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплене право кожного на захист свого цивільного (особистого немайнового або майнового) права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 5 ЦПК України визначає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Загальною умовою виконання зобов`язання є виконання його належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). Частиною першою статті 530 ЦК України установлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів. Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка полягає у визнанні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договори і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої домовленості, яка знайшла своє вираження у статтях 3, 6, 626, 627, 628, 629, 638 ЦК України. Договором згідно з частиною першою статті 626 цього Кодексу є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписами статті 638 цього Кодексу договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частина перша статті 1054 ЦК України дає визначення кредитного договору як договору, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Нормою статті 1055 ЦК Українипередбачено, щокредитний договір укладається у письмовій формі. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частина друга статті 639 ЦК України). За змістом статей 205, 207 цього Кодексу договір, укладений в електронному вигляді, є таким, що укладений у письмовій формі. Особливості укладання договору в електронному вигляді регулює Закон України "Про електронну комерцію" (далі - Закон про електронну комерцію), стаття 2 якого поширює його застосування у тому числі і на послуги систем дистанційного обслуговування та надання платіжних послуг в частині правочинів, вчинених в електронній формі, яка не суперечить спеціальному законодавству України, а саме Закону України "Про банки і банківську діяльність". Статтею 3 Закону про електронну комерцію визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.. Відповідно до статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону про електронну комерцію визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За обставинами справи установлено, що 31.12.2023 відповідач акцептував пропозицію позивача щодо укладення електронного кредитного договору, на виконання вимог частини четвертої статті 8 Закону про електронну комерцію повідомив про себе інформацію, необхідну для його укладення, та здійснив підписання цього договору електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразових ідентифікаторів А681 та Е681. За своєю юридичною природою вказаний договір є публічним договором приєднання, умови якого встановлені фінансовою установою у відповідній стандартній формі (Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) та є однаковими для всіх споживачів, що відповідає положенням статей 633, 634 ЦК України. Підписання відповідачем договору електронними підписами, відтвореними шляхом використання одноразових ідентифікаторів, що були згенеровані під час проходження процедури укладання договору, є доказом ознайомлення його з предметом договору та усіма умовами. У такий же спосіб відповідач підписав додаткові договори до кредитного договору (одноразові ідентифікатори К251 та К449, відповідно) і тим самим погодив продовження строку дії кредитного договору. За наслідками укладення додаткових договорів кредитодавець набув право на одержання від позичальника процентів за користування кредитними коштами в межах продовженого строку кредитування. Згідно з даними довідки-розрахунку заявлені до стягнення проценти за користування кредитними коштами нараховані за період з 31.12.2023 по 27.03.2024, що відповідає умовам кредитного договору та додаткових договорів до цього. Отже установлений судом факт невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором кореспондує праву кредитодавця вимагати виконання цього зобов`язання. Цей факт визнає і відповідач, проте він вважає незаконною вимогу позивача про стягнення з нього процентів за користування кредитом з підстав, визначених частиною п`ятнадцятою статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Вказаною нормою передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. За загальним принципом цивільного судочинства кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення і щодо яких у учасників справи виникає спір, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (статті 12, 77, 81, 82 ЦПК України). На підтвердження поширення на відповідача пільги, встановленої частиною п`ятнадцятою статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", він додав до відзиву копії документів, однак з підстав поданння доказів без додержання вимог, викладених у частині дев`ятій статті 83 ЦПК України, суд не вправі брати їх до уваги під час вирішення справи. Слід також зазначити, що обов`язковою умовою реалізації належного військовослужбовцю права на звільнення від сплати процентів за користування кредитом, штрафних санкцій тощо є вчинення ним юридично значимих дій, пов`язаних зі зверненням до кредитодавця з відповідною заявою та наданням документів, перелік яких встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 № 322/2/7142. У відзиві на позовну заяву відповідач не посилався на те, що він надавав позивачу документи на підтвердження свого права на звільнення від сплати процентів за користування кредитом, позивач також заперечує факт надходження від відповідача таких документів. Відповідач не надав позивачу підтверджуючі документи і впродовж усього часу перебування справи на розгляді в суді, хоча за його ж поясненнями у цей період він перебував у м. Києві у відпустці. Суд не може залишити поза увагою і той факт, що за умовами кредитного договору відповідач зобов`язався письмово повідомити достовірну інформацію про те, що він є військовослужбовцем (якщо це відповідає дійсності) в момент укладення договору до моменту отримання суми кредиту (пункт 6.2. пропозиції про укладення кредитного договору). Дослідженням змісту інформаційного повідомлення позичальника [PERSON] , підписаного його електронним підписом, установлено, що у процедурі укладання кредитного договору відповідач повідомив недостовірні відомості про рід своїх занять вказавши, що працює в ТОВ "Шериф", в той час як за його ж твердженнями він служить за контрактом у Збройних Силах України з серпня 2022 р. Такі дії відповідача свідчать про зловживання правом, суперечать загальноправовому принципу добросовісності, засади якого у цивільному законодавстві закріплені у статті 3 ЦК України, та є самостійною підставою для відхилення його заперечень проти вимог позову. До того ж сторони кредитного договору домовились про те, що за наслідком порушення позичальником зобов`язання, визначеного пунктом 6.2. цього договору, він зобов`язаний у день пред`явлення йому вимоги кредитодавця (усної та/або письмової) відшкодувати кредитодавцю завдані збитки у розмірі грошових сум, які кредитодавець зобов`язаний перерахувати/списати позичальнику у зв`язку з застосуванням до позичальника пільг для військовослужбовців. Позичальник цим надає свою згоду на зарахування вимог за зобов`язаннями кредитодавця з повернення/списання позичальнику вказаних грошових сум та зобов`язанням позичальника зі сплати вказаних у цьому пункті збитків (пункт 9.4.пропозиції про укладення кредитного договору). Дійсність цього положення відповідач не оспорює, а тому з огляду на презумпцію правомірності правочину та обов`язковість договору для виконання сторонами (статті 204, 629 ЦК України) заперечення відповідача проти вимог позову в частині стягнення процентів є очевидно необґрунтованими. Отже на підставі оцінки викладених у заявах по суті справи доводів і аргументів сторін та наданих позивачем доказів суд вважає обґрунтованими і доведеними вимоги ТОВ "Споживчий центр" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та задовольняє їх у повному обсязі. З огляду на результат розгляду справи суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved