Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 07.12.2018 ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] уклали угоду №С-001-039930-18-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, яка була підписана позичальником власноручно. Позичальник надав письмову заяву про акцепт вказаної публічної оферти. Відповідно до п.2 Угоди банк відкриває Клієнту поточний рахунок у валюті гривня та випускає Клієнту платіжну картку. Пунктом 3 Угоди визначено, що банк надає кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку на наступних умовах: максимальний кредитний ліміт у розмірі 200 000,00 грн, ліміт кредитної лінії, доступний на момент укладання угоди 7 000,00 грн, процентна ставка за користування коштами кредитної лінії 24,00% річних, розмір обов`язкового мінімального платежу встановлюється згідно з тарифами банку та ДКБО. Банк свої зобов`язання виконав, відкривши поточний рахунок та надавши Клієнту можливість кристуватися кредитними коштами у розмірі 7 000,00 грн в межах кредитного ліміту. Клієнт здійснював користування грошовими коштами кредитниго ліміту, однак свої зобов`язання за Угодою щодо повернення заборгованості та сплаті відсотків за користування кредитною лінією Відповідач виконав лише частково. Позичальник сплатив банку в рахунок погашення основного боргу та процентів лише 357\~606,38 грн. Останній платіж було здійснено 07.08.2019. У Позичальника сформувалася заборгованість перед Банком у загальній сумі 20 603,09 грн, що складається із заборгованості за основним боргом у розмірі 6 908,22 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками у розмірі 13 694,87 грн. Позивач вказує, що 16.11.2023 АТ "Ідея банк" уклало з ТОВ "ФК "Сонаті" договір факторингу №16/11-23, за яким останній набув право вимоги щодо заборгованості боржників за первинними договорами. ТОВ "ФК "Сонаті" та позивач 29.12.2023 уклали договір факторингу №29/12-23, за яким позивач набув право вимоги, у тому числі до відповідача за угодою №С-001-039930-18-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість за цим кредитним договором у розмірі 25 809,05 грн, яка складається із заборгованості за основним боргом у розмірі 6 908,22 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 13 694,87 грн, інфляційних втрат у розмірі 3 890,15 грн, трьох процентів річних у розмірі 1 315,81 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн, на оплату послуг поштового зв`язку, витрати на правничу допомогу в сумі 7 200,00 грн. Ухвалою судді від 12.06.2025 відкрито провадження в справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання свого представника не направив, у матеріалах справи наявне клопотання представника позивача про розгляд справи без участі представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, був повідомлений про розгляд справи в порядку, визначеному п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення в матеріалах справи, та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Протягом визначеного судом строку відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав. Ураховуючи відсутність заперечень позивача, повторну неявку в судове засідання відповідача, відсутність відзиву на позов, суд постановив 06.11.2025 ухвалу про здійснення розгляду справи в заочному порядку. Відповідно до ч. 8 ст.\~178\~ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ч. 14 ст.7, ч. 2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд установив таке. Між АТ «Ідея БАНК» та [PERSON] 07.12.2018 була укладена Угода про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки №С-001-03930-18-980, згідно з якою банк відкриває Клієнту поточний рахунок у валюті гривня та випускає Клієнту платіжну картку. Пунктом 3 Угоди визначено, що банк надає кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку на наступних умовах: максимальний кредитний ліміт - 200 000,00 грн, ліміт кредитної лінії, доступний на момент укладання угоди - 7 000,00 грн, процентна ставка за користування коштами кредитної лінії - 24,00% річних, розмір обов`язкового мінімального платежу встановлюється згідно з тарифами банку та ДКБО (а.с.60). Відповідач зобов`язався повертати кошти кредитного ліміту, сплачувати встановлені угодою відсотки за користування кредитними коштами. Випискою за рахунком відповідача за період з 07.12.2018 до 16.11.2023 підтверджуються ті обставини, що відповідач користувався коштами кредитного ліміту та допустив заборгованість. Позивач надав розрахунок заборгованості відповідача за цим договором станом на 16.11.2023, згідно з яким заборгованість за основним боргом - 6 908,22 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками - 13\~694,87 грн, загальна заборгованість - 20\~603,09 грн. АТ "Ідея банк" 16.11.2023 уклало з ТОВ "ФК "Сонаті" договір факторингу №16/11-23, відповідно до якого клієнт відступив фактору, а фактор прийняв права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Таким чином фактор набув право вимоги до боржників за первинними договорами, серед яких і право вимоги до відповідача за кредитним договором №С-001-039930-18-980 від 07.12.2018. Згідно з п.5.1 Договору права вимоги вважаються такими, що перейшли від Клієнта до Фактора у день підписання сторонами друкованого Реєстру боржників та Договору за умови виконання фактором зобов`язань, передбачених п.4.1 цього Договору. Згідно з п. 4.1 фактор зобов`язується сплатити клієнту суму фінансування у розмірі 2\~795 777,00 грн. На виконання п.4.1. договору факторингу фактором сплачено клієнту суму фінансування , що підтверджується платіжними інструкціями (а.с.9). Також позивач надав Друкований реєстр боржників №1 від 16.11.2023, у якому під №778 значиться відповідач (а.с.40). ТОВ "ФК "Сонаті" (Клієнт) та позивач (Фактор) 29.12.2023 уклали договір факторингу №29/12-23, за яким Клієнт відступив Фактору, а Фактор прийняв Права вимоги та в їх оплату зобовязався передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Згідно з п.5.1 Договору факторингу права вимоги вважаються такими, що перейшли від Клієнта до Фактора з моменту підписання Сторонами цього Договору. Позивачем надано "Реєстр боржників" (а.с.82), згідно з яким у вказаному Реєстрі за № 1538 значиться [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , його заборгованість за кредитним договором С-001-039930-18-980 становить 20 603,09 грн, у тому числі, заборгованість за основним боргом 6 908,22 грн, заборгованість за відсотками 13\~694,87 грн. Окрім цього, позивач надав розрахунок інфляційних втрат у розмірі 3\~890,18 грн та трьох відсотків річних у розмірі 1 315,81 грн за період з 08.01.2020 до 23.02.2022. Вирішуючи спір по суті, суд застосовує такі норми законодавства. Відповідно до положень ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638\~ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. В силу положень ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 2 ст.\~1056-1\~ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Отже, матеріали справи містять достатньо доказів, з яких убачається, що 07.12.2018 ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] уклали угоду №С-001-039930-18-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки, умови якої позивачем були виконані. Відповідач у передбачений договором строк заборгованість не повернув. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року в справі № 274/7221/19 (провадження №61-1513св23) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до п. 61, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління\~Національного банку\~України від\~04\~липня 2018\~року №\~75 (яке є чинним на час вирішення справи судом апеляційної інстанції), форма клієнтських рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер клієнтського рахунку дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі - ID НБУ) банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; сума вхідного залишку за рахунком; код ID НБУ банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписка за рахунком може бути належним доказом заборгованості позичальника за сумою кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Позивачем надано виписку по рахунку, з якої вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору. Позивачем надано "Реєстр боржників", згідно з яким у вказаному Реєстрі значиться [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Його заборгованість за кредитним договором С-001-039930-18-980 становить 20\~603,09 грн, у тому числі, заборгованість за основним боргом 6 908,22 грн, заборгованість за відсотками 13 694,87 грн. Окрім цього, позивач надав розрахунок інфляційних втрат у розмірі 3\~890,18 грн та трьох відсотків річних у розмірі 1 315,81 грн за період з 08.01.2020 до 23.02.2022. За змістом положень ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530\~ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Положеннями ст. 611, 625\~ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, у ст.\~625\~ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Позивач просить стягнути з відповідача інфляцйні втрати та три відсотки річних за період з 08.01.2020 до 23.02.2022, тобто до введення в дію в Україні воєнного стану з 24.02.2022. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема наданих позивачем доказів на підтвердження права вимоги до відповідача, умови договорів факторингу, укладених між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Сонаті» від 16.11.2023, та між ТОВ «ФК «Сонаті» та ТОВ «Санфорд Капітал» від 29.12.2023, не містять будь-яких обмежень чи застережень щодо обсягу прав нового кредитора в частині нарахування процентів та інфляційних. З матеріалів справи вбачається, що відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем. З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення, відповідно до\~ст. 625 ЦК України. Ураховуючи зазначене, є підстави для стягнення з відповідача указаних інфляційних втрат та трьох процентів річних за період з 08.01.2020 до 23.02.2022. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором відступлення (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до п.1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Статтею 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника (ст. 516 ЦК України). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Проаналізувавши вищевказані норми чинного законодавства та досліджені у справі докази, суд виснує, що вимоги позивача про стягнення заборгованості підлягають задоволенню повністю. До стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитним договором №С-001-039930-18-980 від 07.12.2018 у розмірі 20 603,09 (двадцять тисяч шістсот три грн 09 коп.) грн, яка складається з заборгованості за основним боргом у розмірі 6 908,22 грн, та заборгованості за відсотками у розмірі 13 694,87 грн. Також суд стягує з відповідача на користь позивача за період з 08.01.2020 до 23.02.2022 інфляційні втрати у розмірі 3 890,15 грн , три проценти річних у розмірі 1 351,81 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що такі витрати складаються з витрат позивача зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн, витрати на правничу допомогу в розмірі 7\~200,00 грн. Згідно із ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У цьому випадку позовні вимоги підлягають задоволенню, а відтак на підставі ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України позивачу слід компенсувати за рахунок відповідача 2\~422,40 грн в рахунок відшкодування витрат з оплати судового збору. Крім того, відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною восьмою статті 141\~ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Між ТОВ «Санфорд Капітал» (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС» (Об`єднання) був укладений договір про надання правничої допомоги № 1/04 від 01.04.2024. Згідно з п. 1.1 цього договору, Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання зобов`язується надавати йому на довгостроковій основі, відповідно до умов Договору, правничу допомогу, відповідно до завдання Клієнта, а Клієнт зі свого боку зобов`язується прийняти зазначені послуги і сплатити Винагороду. Відповідно до п. 3.2. цього договору, сума гонорару за надання послуг визначається виходячи із фактичного обсягу наданих послуг та вартості послуг (прейскуранту), зазначеного в Додатку № 2 до цього Договору, та зазначається Об`єднанням в Акті приймання-передачі наданих послуг. Пунктом 3.4.3. договору передбачено, що підписані сторонами Акти приймання-передачі наданих послуг є підставою для проведення розрахунків за надану правничу допомогу. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано: - зазначений у позові попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом справи, згідно якого розмір витрат на правничу допомогу складає 7 200 грн; - ордер серії АЕ №1310920 від 19.08.2024, виданий керівником АО «Альянс ДЛС» Маслюженком М.П. на підставі договору про надання правничої допомоги № 1/04 від 01.04.2024, укладеного з ТОВ «Санфорд Капітал»; - копію договору про надання правничої допомоги № 1/04 від 01.04.2024, укладеного між ТОВ «Санфорд Капітал» та АО «Альянс ДЛС», відповідно до якого адвокатське об`єднання взяло на себе зобов`язання надавати йому на довгостроковій основі правничу допомогу у відповідності до завдання клієнта ; - акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги № 5 від 05.05.2025 до договору про надання правничої допомоги № 1/04 від 01.04.2024, підписаний керуючим партнером АО «Альянс ДЛС» Маслюженком М. та директором ТОВ «Санфорд Капітал» Маринич Р., відповідно до якого: адвокатом надано послуги на суму 7 200,00 грн, з яких: проведення юридичного та фінансового аналізу боржника 1200,00 грн; складання та подання до суду позовної заяви 6000,00 грн. Оцінюючи обґрунтованість заяви позивача в контексті положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем сума в розмірі 7 200,00 грн є обґрунтованою та співмірною з реальним обсягом правничої допомоги та часом, витраченим на надання таких послуг. Заявлений розмір відповідає критерію реальності таких витрат. Отже, зважаючи на задоволення позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи та документально підтверджених витрат, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 200,00 грн.

Outcome: approved