Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

Короткий зміст заявлених вимог У жовтні 2025 року заявник [PERSON] звернулася до суду зі заявою, в якій просить встановити факт, що вона є матір`ю [PERSON] , [INFO] , який помер приблизно [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог вказує, що в свідоцтві про смерть, яке видане 22 травня 2025 року Київським відділом державної реєстрації смерті ЦМУМЮ зазначено, що приблизно [INFO] помер [PERSON] , [INFO] . Після смерті сина відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини квартири [ADDRESS] . Заявниця єдина спадкоємиця, яка звернулася до нотаріуса зі заявою про прийняття спадщини. Проте, постановою Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сташкова А.Г. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю доказів родинних стосунків, народилися в Російській федерації. У зв?язку з вказаними обставинами, задля реалізації права заявника на спадщину виникла необхідність встановлення факту родинних відносин, що заявниця є матір`ю [PERSON] . Рух справи На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 жовтня 2025 року заяву передано на розгляд судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 15 жовтня 2025 року відкрито провадження по справі, призначено розгляд на 06 листопада 2025 року, витребувано у приватного нотаріуса належним чином засвідчену копію спадкової справи №4403, заведену 14 грудня 2024 року щодо майна померлого [PERSON] 27 жовтня 2025 року на виконання ухвали суду, надійшли матеріали спадкової справи. В судове засідання заявниця не з`явилася про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином, в поданій заяві просила розглянути справу за її відсутності. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сташкова А.Г. не з?явилася, про розгляд справи повідомлена судом належним чином. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін і дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення про задоволення заяви, з таких підстав. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що 22 травня 2025 року Київським відділом державної реєстрації смерті проведено реєстрацію смерті [PERSON] ,, [INFO] , який народився в Російській Федерації, помер приблизно [INFO] . Як встановлено з витягу з реєстру територіальної громади м.Києва від 17 вереся 2025 року за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 26 листопада 2001 року керівником органу приватизації, встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] та членам його родини [PERSON] в рівних частках. Як вбачається з ордеру на житлове приміщення №2161 серії Б, який виданий 10 березня 1988 року [PERSON] на зайняття житлового приміщення 39, розташованого у буд. [ADDRESS] на родину з двох осіб: син [PERSON] . Відповідно до довідки про народження «А-03260 від 25 грудня 2024 року, яка видана ЗАГС м.Межиріченська та Межиріченського району Кузбаса у Єдиному державному реєстрі актів цивільного стану міститься актовий запис про народження №1042 від 28 березня 1974 року народження [PERSON] , який народився [INFO] , мати зазначена [PERSON] , [INFO] , здійснено переклад довідки українською мовою та засвідчено нотаріально. Постановою від 08 вересня 2025 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сташкова А.Г. відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю доказів родинних стосунків зі спадкодавцем. З матеріалів спадкової справи встановлено, що спадкодавець [PERSON] на день смерті в зареєстрованому шлюбі не перебував. [PERSON] є єдиною спадкоємицею за законом. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України). Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині першій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Наявними у матеріалах справи письмовими доказами довідкою про народження, доведений факт що заявниця [PERSON] є матір`ю померлого [PERSON] . Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права. З досліджених судом доказів, довідки з місця проживання, свідоцтва про право власності на майно, ордеру, довідки про народження, приходжу до висновку про доведеність факту того, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Встановлення юридичного факту для заявниці має юридичне значення. Юридичний факт встановлюється з метою реалізації [PERSON] права на спадщину. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що заявниця в інший спосіб не може довести факт родинних відносин і зазначені обставини перешкоджають подальшому здійсненню оформлення спадкових прав у визначений законом спосіб, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved