Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

29.05.2025 позивачка [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, який уточнила 18.06.2025. В обґрунтування позову зазначила, що 27.05.2024 вона помилково здійснила переказ коштів для [PERSON] в розмірі 100\~000 грн, при цьому між ними жодних цивільно-правових, господарських, фінансових зобов`язань не було. 12.05.2025 позивачка звернулася із письмовою претензією до [PERSON] , у якій просила повернути безпідставно набуті кошти, однак відповіді на неї не отримала. Позивачка зазначає, що реквізити банківського рахунку, на який було помилково здійснено переказ, були надані їй представницею [PERSON] [PERSON] , для стягнення з неї заборгованості. Реквізити [PERSON] надіслала позивачці через мобільний застосунок «Viber», очевидно, помилково, у зв`язку з чим грошові кошти були отримані безпідставно. Ухвалою суду від 23.06.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження. 19.08.2025 ухвалою суду здійснено перехід до загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Також до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачки залучено [PERSON] . Ухвалою суду від 24.09.2025 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, \~в позовній\~заяві та\~в заяві,\~яка надійшла\~до суду\~11.07.2025,\~просила у\~випадку її\~неявки до\~суду справу\~розглянути у\~її відсутності, позовні вимоги\~підтримала. Відповідачка [PERSON] до суду не прибула, 24.09.2025 подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності. 10.07.2025 подала відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що їй не відомо хто така [PERSON] та з якою метою вона направила рахунок для позивачки. Крім того не розуміє з яких підстав [PERSON] вважає, що банківський рахунок належить саме їй. Зазначає, що займається підприємницькою діяльністю, а також є керівником, засновником та кінцевим бенефіціарним власником юридичної особи ТОВ «ВСВ Транс Логістик», у зв`язку з чим по її рахунках постійно здійснюється рух коштів. [PERSON] не пам`ятає чи протягом 2024 року на її рахунок надходили кошти від [PERSON] , однак не виключає, що такий платіж міг бути здійснений на підставі усного договору купівлі-продажу. Звертає увагу, що від дати здійснення переказу до подання претензії про повернення безпідставно набутого майна пройшов майже рік протягом якого позивачка не вживала заходів щодо скасування, на її думку, помилкової операції з переказу коштів. Вказує, що позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження наявності помилки в її діях. Тому просить суд відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, у його поясненнях від 29.08.2025 просив розгляд справи проводити без його участі. Також зазначив, що між ним та позивачкою 28.03.2024 укладено договір позики за яким він передав [PERSON] кошти в сумі 158000 грн. Позивачка досі не повернула борг та ніякі банківські реквізити для перерахування коштів він не надавав. На розгляді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває справа №607/9096/25 за його позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Вказує, що у матеріалах вищевказаної справи наявна копія довіреності від 06.04.2024 з якої вбачається, що [PERSON] представляла інтереси\~ [PERSON] ,\~а не\~його. Також з скріншоту доданому [PERSON] , остання переказ коштів на ім`я [PERSON] здійснила добровільно, а не помилково. Тому вважає, що позивачка вводить в оману суд та просить відмовити їй у задоволені позову. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що відповідно до даних квитанції від 17.04.2025 [PERSON] 27.05.2024 здійснила переказ власних коштів на рахунок [NUMBER] , отримувач [PERSON] , в сумі 100000 грн (а.с. 5). Згідно з даними претензії від 12.05.2025, яку позивачка надіслала [PERSON] поштовим відправленням, [PERSON] просила [PERSON] повернути їй грошові кошти в розмірі 100 000 грн, перераховані останній 27.05.2024 (а.с. 6-7). За даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на 09.07.2025, [PERSON] є керівником, засновником та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «ВСВ Транс Логістик» (а.с. 33-34). Відповідно до копії договору позики №1 від 28.03.2024 [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 158000 грн, які позичальниця зобов`язувалася повернути у строк до 31.12.2024 та/або протягом п`яти днів після отримання коштів по страховому випадку (а.с. 48). Згідно з даними копії довіреності від 06.04.2024 [PERSON] уповноважила [PERSON] передати в оренду (найм) або позичку, зняти з обліку, перереєструвати, обміняти чи продати за ціну і на умовах на свій розсуд належний їй транспортний засіб (а.с. 51). Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.09.2025, яке не набрало законної сили, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованість за договором позики в розмірі 158000 грн (а.с.79-80). Частиною першою\~ст.13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 15 ЦК України\~передбачає право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України\~визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.ч.1,2\~ст.1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. З аналізу зазначених правових норм вбачається, що зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов: По-перше, є набуття або збереження майна, коли особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння. По-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою. По-третє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст.11 ЦК України). За змістом ч.1\~ст.1212ЦК України\~безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відсутністю правової підстави вважають такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Загальна умова ч.1\~ст.1212 ЦК України\~звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі\~ст.1212 ЦК України\~тільки за наявності ознак безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Отже, якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,\~ст.1212 ЦК України\~може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у вигляді розірвання договору. Відтак, задля застосування до спірних правовідносин у справі\~ст.1212ЦК України\~необхідно встановити факт наявності або відсутності між сторонами у справі правовідносин, які б свідчили про наявність або відсутність правових підстав для перерахування заявлених до стягнення грошових коштів. Відповідно до ч.1 п.1, ч.2 ст.11, ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України\~цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених\~статтею 11 цього Кодексу. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.02.2020 у справі №910/660/19. У ході розгляду справи судом не встановлено наявності договірних відносин, зобов`язань або домовленостей між сторонами щодо спірних грошових коштів. У наданій [PERSON] копії платіжної інструкції про перерахування [PERSON] грошових коштів в сумі 100 000 грн призначенням платежу зазначене переказ власних коштів, що є стандартним зазначенням під час платіжних операцій. Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 17.04.2024 у справі №127/12240/22, тлумачення ст.ст.1212,\~1215 ЦК України\~свідчить, що при визначенні того, чи підлягають поверненню потерпілій особі безпідставно набуті кошти, слід враховувати, що акти цивільного законодавства мають відповідати змісту загальних засад, зокрема добросовісності. Безпідставно набуті кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. \~ \~ \~ \~До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постановах від 04 серпня 2021 року у справі №185/446/18 та від 11 січня 2023 року у справі №548/741/21. Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6\~статті 3 ЦК України). Тлумачення як\~статті 3 ЦК України\~загалом, так і пункту 6\~статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 вказано, що добросовісність (пункт 6\~статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У зв`язку з вищевикладеним вбачається, що [PERSON] сплатила для [PERSON] грошові кошти, знаючи, що між ними відсутні зобов`язання з повернення коштів. Позивачка добровільно сплатила кошти, у призначенні платежу вказала переказ власних коштів, а майже через рік звернулася з претензією про повернення перерахованих коштів. Крім того, посилання відповідачки про надання їй банківського рахунку представницею [PERSON] [PERSON] суд не бере до уваги, оскільки остання уповноважена представляти інтереси [PERSON] . Тому поведінка [PERSON] щодо вимоги до [PERSON] про повернення цих коштів є суперечливою та недобросовісною. Отже, підстав для стягнення з відповідачки на користь [PERSON] безпідставно набутих коштів відсутні. З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed