Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

20.10.2025 заявник звернувся до суду із вищевказаною заявою, у якій просить встановити факт смерті його матері - [PERSON] на тимчасово окупованій території України. Зазначає, що [INFO] в місті Брянка Луганської області, померла його мати - [PERSON] , яка народилась [INFO] , яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Заявник позбавлений можливості зареєструвати смерть матері у передбаченому законодавством порядку, оскільки документ про смерть, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Встановлення факту смерті дружини необхідно заявнику для подальшої реєстрації цього факту в органах ДРАЦС та отримання відповідного документу - свідоцтва про смерть, згідно чинного законодавства України. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 20.10.2025 справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О. Ухвалою судді від 20.10.2025 заяву залишено без руху. 03.11.2025 засобами поштового зв`язку до суду надійшла заява про усунення недоліків від 25.10.2025, заявником було виконано вимоги ухвали судді від 20.10.2025 та усунуто недоліки заяви про встановлення факту смерті. Ухвалою суду від 04.11.2025 провадження у справі відкрито, визначено розгляд справи проводити в порядку окремого провадження. У судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. У судове засідання заявник не з`явився. Разом з заявою про усунення недоліків подано клопотання про розгляд справи за відсутності заявника у відповідності до ч. 2 ст. 211 ЦПК України (а.с.27). Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового розгляду повідомлений належним чином шляхом направлення повістки та ухвали про відкриття провадження до електронного кабінету Електронного суду. Заяв чи клопотань з процесуальних питань до суду не надходило. Суд, повно та всебічно дослідивши письмові докази у справі, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Зазначені положення цивільного процесуального закону не вимагають від осіб, які звернулись із заявою до суду про встановлення відповідного факту, подання до суду письмової відмови органу реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів. При цьому слід зважати, що згідно з частиною другою статті 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цим органом, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] ,. є уродженкою міста Маріуполь Донецької області, з 07.12.2007 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] , виданого 15.01.2000 Брянківським МВ УМВС України в Луганській області (а.с.15-17). З копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номера Державної податкової інспекції м. Лисичанськ від 23.03.2017, вбачається, що [PERSON] , 06.10.1940 р одержала ідентифікаційний номер [NUMBER] (а.с.18). Відповідно до копії довідки від 07.06.2018 № 0000553307 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Маріуполь Донецької області, паспорт серії [NUMBER] виданий 15.01.2000 Брянським МВ УМВС України в Луганській області, зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , фактичне місце проживання/ перебування: [ADDRESS] (а.с.19). Під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] о 19 год 30 хв у м. Брянка луганської народної республіки російської федерації, про що, 12.04.2025 внесено актовий запис про смерть №170259940001000207008, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 12.04.2025 Брянським міським відділом РАЦС департаменту РАЦС Міністерства юстиції луганської народної республіки (а.с.10). Відповідно до копії медичного свідоцтва про смерть серії 43 № 236100044 від 12.04.2025, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в [ADDRESS] , внаслідок захворювання (а.с.11). Згідно з копією справки про смерть №С-00553 від 12.04.2025, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] о 19 год 30 хв в м. Брянка луганської народної республіки російської федерації, причина смерті: набряк речовини головного мозку G93.6; хронічна енцефалопатія 167.2, про що здійснено актовий запис № 170259940001000207008 від 12.04.2025 Брянківським міським відділом РАЦС департаменту РАЦС Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки (а.с.9). Померла [PERSON] , [INFO] , не підлягала судово-медичній експертизі, її смерть була природньою, тіло не мало видимих ознак насилля, направлено на патологоанатомічний розтин. Обставини: 11.04.2025 о 19 год 30 хв за адресою : [ADDRESS] , було виявлено труп [PERSON] без будь-яких видимих тілесних ушкоджень. Зазначене підтверджується копією направлення на патологоанатомічне дослідження трупу померлого від 11.04.2025 (а.с.8). Також судом встановлено, що 02.09.1970 було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу здійснено запис за № 355, після розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] ». Зазначене підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданим 18.01.1978 відділом ЗАГС Кадієвки Дихановій Вірі Карпівні (а.с.13). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , який народився в. с. Докучаєвка Преснівського району Північно-Казахстанської області Казахської Республіки, про що здійснено актовий запис № 56, що підтверджується копією свідоцтва про народження № [NUMBER] виданим повторно 16.03.2016 (а.с.12). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є уродженцем села Докучаєво Преснівського району Северо-Казахстанської області, з 19.05.1992 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] , 25.02.1998 Брянківським МВ УМВС України в Луганській області (а.с.3-5). З копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номера Брянківського відділення Алчевської ОДПІ від 22.01.2009, вбачається, що [PERSON] , [INFO] одержав ідентифікаційний номер [NUMBER] (а.с.6). Згідно копії посвідчення інваліда війни серії [NUMBER] , [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни. Посвідчення безтермінове і дійсне на всій території України. Видане 03.09.2010 Брянківським УСЗН Луганської області (а.с.7). Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заявник позбавлений можливості зареєструвати смерть матері у передбаченому законодавством порядку, оскільки документ про смерть, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 12.04.2025 Брянківським міським відділом РАЦС департаменту РАЦС Міністерства юстиції ЛНР (а.с.10). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та станом на дату розгляду справи триває. Відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 Алчевський район Луганської області (до якого відноситься місто Брянка) з 07.04.2014 віднесено до тимчасово окупованих територій України. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Згідно з частиною 1 статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Відповідно до частини 4 статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», органи державної реєстрації актів цивільного стану видають відповідні свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану. Частинами 1, 2, 3статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Відповідно до статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: 1) якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; 2) встановлення у судовому порядку факту смерті; 3) звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, зазначено ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Згідно ч. 1, 2 ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Громадяни України мають право на вільний та безперешкодний виїзд з тимчасово окупованої території на іншу територію України. Такий виїзд може здійснюватися: 1) через адміністративну межу у випадку, передбаченому частиною третьою статті 3 цього Закону, - через контрольні пункти в`їзду-виїзду, на яких здійснюється тимчасовий прикордонний контроль, за умови пред`явлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України"; 2) через лінію зіткнення - через гуманітарні коридори, організовані представниками державних органів, а також у будь-який інший доступний для них спосіб. Громадяни України мають право на в`їзд на окуповану територію у випадку, передбаченому частиною третьою статті 3 цього Закону, - через контрольні пункти в`їзду-виїзду, на яких здійснюється тимчасовий прикордонний контроль, за умови пред`явлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України". У разі проведення на окупованій території бойових дій в`їзд громадян України на тимчасово окуповану територію у зв`язку із загрозою їх життю та здоров`ю обмежується на період проведення бойових дій. У разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна, передбачено ч. 1 ст. 17 «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На підтвердження факту смерті матері заявником надано суду копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 12.04.2025 Брянківським міським відділом РАЦС департаменту РАЦС Міністерства юстиції ЛНР (а.с.10). Зазначений документ виданий установою, що діє на тимчасово окупованій території України, а саме: - так званим «Брянковским городским отделом ЗАГС департамента ЗАГС Министерства юстиции Луганской Народной Республики». Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При цьому суд звертає увагу, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами є недійсним і не створює правових наслідків. Тому суд зазначає, що вищевказане свідоцтво про смерть не є документом, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті особи, оскільки видане органом, що діє на тимчасово окупованій території України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, у справах "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що "Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати вищевказані загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Тобто, суд вважає можливим врахувати надане заявником свідоцтво про смерть, як докази факту смерті матері заявника - [PERSON] , [INFO] , у сукупності з іншими дослідженими судом доказами, враховуючи вимоги міжнародно-правових актів і принципів, адже відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, згідно якого утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Судом встановлено, що встановлення факту смерті матері необхідне заявнику для подальшої реєстрації цього факту в органах ДРАЦС та отримання відповідного документу - свідоцтва про смерть, згідно чинного законодавства України. З огляду на викладене, аналізуючи та оцінюючи наведені вище докази, суд приходить до висновку про доведеність факту смерті [PERSON] , [INFO] , уродженки міста Маріуполь Донецької області, громадянки України, померлої [INFO] в місті Брянка Луганської області. Згідно ч. 5 ст. 317 ЦПК України копія судового рішення видається учасникам справи, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. На підставі викладеного,

Outcome: approved