Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

У вересні 2025 року представник позивач [PERSON] через систему «Електронний суд» звернулася до Новокодацького районного суду міста Дніпра із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначила, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 березня 2003 року. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 серпня 2023 шлюб розірвано. Від шлюбу мають неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою та знаходиться повністю на її утриманні. Позивачка разом із сином проживають наразі в Німеччині за наступною адресою: [ADDRESS] ), що підтверджується довідкою з місця проживання з апостилем, належним чином перекладеною на українську мову та завірену нотаріусом. Відповідач проживає за місцем офіційної реєстрації, тобто в місті Маріуполі. Місто Маріуполь на цей час є окупованою територією, а отже, контакту з Відповідачем вони не мають. Добровільно Відповідач аліменти на утримання сина не сплачує та жодним чином не приймає участь у вихованні та фінансовому утриманні дитини. Так, Відповідач інших утриманців немає, він працездатний, отримує дохід, має транспортний засіб та нерухоме майно, його стан здоров?я дозволяє працювати, а тому Позивачка вважає він може сплачувати аліменти у розмірі однієї чверті від усіх видів заробітку (доходу). Раніше вона вже зверталася до суду з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів з Відповідача, проте ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпра від 27 травня 2024 року у видачі судового наказу було відмовлено у зв?язку з відсутністю належних доказів проживання дитини разом зі мною. Отримання відповідних доказів у Німеччині потребувало значного часу, зокрема проставлення апостилю та здійснення офіційного перекладу документів. Враховуючи викладене, позивач вертається до суду та просить стягнути з відповідача\~ [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 22.05.2024, тобто з моменту першого звернення до суду і до повноліття дитини. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 29.09.2025 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач\~ у судове засідання не з`явилася. 30.10.2025 від неї надійшла заява через систему «Електронний суд», у якій просила розгляд справи проводити за її відсутності позовні вимоги підтримала. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач\~ [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст.\~128, ч. 4 ст.130 ЦПК України\~про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, також зроблено оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Новокодацького районного суду міста Дніпра, однак на цей час заперечень проти позову суду не представив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 04 листопада 2025 року ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра було вирішено питання про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 серпня 2023 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був зареєстрований 01 березня 2003 року Маріупольським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 104, розірвано. Батьками неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , свідоцтво про народження [NUMBER] видане Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області від 23.05.2012, актовий запис № 452. Дитина проживає разом із позивачем наразі в Німеччині за наступною адресою: [ADDRESS] ), що підтверджується довідкою з місця проживання з апостилем, належним чином перекладеною на українську мову та завірену нотаріусом та перебуває на її утриманні, що не заперечувалось відповідачем. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої\~статті 51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом\~статті 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно із ч. 1\~ст.189 цього Кодексу\~батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою\~статті 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі та виплачуються щомісячно. Статтею 183 Сімейного кодексу України\~передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із\~ст.182 СК України\~при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, які мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених\~статтею 184 СК України. Згідно із ч. 1ст. 191\~СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.4\~ст. 206 ЦПК України\~в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Щодо вимоги про стягнення аліментів за минулий час, а саме з 22.05.2024, суд зазначає наступне. Обґрунтовуючи право стягнення аліментів за минулий час, позивач зазначає, що раніше вона вже зверталася до суду з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів з відповідача, проте ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2024 року у видачі судового наказу було відмовлено у зв?язку з відсутністю належних доказів проживання дитини разом з позивачем. Враховуючи, що позивач зверталася до суду ще у травні 2024 року, але аліменти не були стягнуті, вважає за можливе та обґрунтоване присудити аліменти з моменту першого звернення до суду, тобто з 22 травня 2024 року. Положеннями ч. 2\~ст. 191 СК України\~передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Постановою КЦС ВС від 18.05.2020 року (справа № 215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що частиною другою\~статті 191 СК України\~передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Глава 15\~Сімейного кодексу\~України передбачає ряд самостійних способів отримання аліментів: за рішенням суду (ч. 3\~ст. 181 Сімейного кодексу України), за ініціативою платника чи одержувача (ст. 187 Сімейного кодексу України, шляхом подачі відповідних заяв за місцем роботи заявника), за договором між батьками про сплату аліментів на дитину (ст. 189 Сімейного кодексу України, при цьому, такий договір підлягає укладенню в письмовій формі та нотаріальному посвідченню, тому факт його укладення не може підтверджуватись показаннями свідків). Отже, для підтвердження вжиття позивачем відповідних заходів вона для вирішення питання про стягнення з відповідача аліментів за минулий час має надати належні достатні та допустимі докази про вжиття будь-яких заходів, спрямованих на отримання від відповідача аліментів одним з описаних вище способів та докази того, що такі заходи не принесли результату у зв`язку з ухиленням відповідача від надання утримання дитині. Матеріали справи не містять доказів, що позивач вживала до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та не надала доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в розумінні ч. 2\~ст. 191 СК України. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно із ст.ст. 76-79 ЦПК України\~доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Враховуючи вищенаведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню. Підсумовуючи вищевикладене, розглядаючи спір в межах заявлених вимог, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні судом обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та необхідність стягувати щомісячно з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) батька, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.09.2025 (дати звернення до суду із позовною заявою) та до досягнення дитиною повноліття. Згідно зі ст.141\~ЦПК України\~з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial