Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

У грудні 2023 року заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Чернігівської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] , в якому просить усунути перешкоди в здійсненні Чернігівською міською радою права користування та розпорядження земельною ділянкою водного фонду площею 0,12 гa з кадастровим номером 7410100000:02:051:0067, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом: - зобов?язання [PERSON] повернути земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером 7410100000:02:051:0067, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на користь держави в особі Чернігівської міської ради; - скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером 7410100000:02:051:0067, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна - 2386676574101; - скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером 7410100000:02:051:0067; - скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за [PERSON] на садовий будинок [ADDRESS] ; - зобов?язання [PERSON] привести земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером 7410100000:02:051:0067, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у приданий для використання стан шляхом знесення самочинно збудованого садового будинку [ADDRESS] . Обґрунтовано позов тим, що пунктом 8 рішення Чернігівської міської ради від 29.08.2019 № 44/VII-19 надано дозвіл [PERSON] на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га для ведення садівництва за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 9 рішення Чернігівської міської ради від 27.05.2021 № 8/VIII-13 затверджено проект землеустрою та передано [PERSON] безоплатно у власність земельну ділянку по [ADDRESS] , площею 0,1200 га з кадастровим номером 7410100000:02:051:0067 для індивідуального садівництва. 16 червня 2021 року за [PERSON] \~зареєстровано право\~власності на земельну ділянку площею 0,12 га з кадастровим номером 7410100000:02:051:0067. 17.06.2021 між [PERSON] \~та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером 7410100000:02:051:0065, серія та номер: 3310 від 17.06.2021, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Реусом Р.В. Передача [PERSON] вказаної земельної ділянки суперечить вимогам чинного законодавства та порушує виключне право власності територіальної громади міста Чернігова на земельну ділянку. Так, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42021270000000073 призначено експертизу з питань землеустрою. За результатами проведення судової експертизи з питань землеустрою в указаному кримінальному провадженні, об?єктом дослідження якої є проект землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 7410100000:02:051:0067 площею 0,12 га за адресою: [ADDRESS] , для ведення індивідуального садівництва, встановлено, що останній не відповідає вимогам законодавства за складом та правилами оформлення. Зокрема, встановлено, що вказана земельна ділянка знаходиться в безпосередній близькості до річки Десна. При цьому, з урахуванням оприлюдненої інформації Деснянського басейнового управління водних ресурсів про площу водозбірного басейну річки Десна - 88,9 тис. кв. км., експертом встановлено, що остання належить до великих річок, для яких статтею 88 Водного кодексу України та статтею 60 Земельного кодексу України встановлений розмір прибережної захисної смуги - 100 метрів. Експертом під час проведеного дослідження виконано викопіювання про розташування земельної ділянки з кадастровим номером 7410100000:02:051:0067 площею 0,12 га за адресою: [ADDRESS] , відносно берегу річки Десна та зроблено висновок, що межі вказаної ділянки входять до прибережної захисної смуги вказаного водного об?єкту. При цьому, оскільки в об?єкті дослідження відсутні межі частини ділянки прибережної захисної смуги, а в переліку обмежень прав на земельну ділянку та земельні сервітути відсутні відомості про відповідне водоохоронне обмеження, експерт дійшов висновку, що проект землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 7410100000:02:051:0067 не відповідає вимогам законодавства, чинного станом на 29.10.2020 за складом, змістом та правилами оформлення, виявлені недоліки є суттєвими. Крім того, Державним науково-виробничим підприємством «Картографія» надано викопіювання з ортофотоплану масштабу 1:10000 2009 року, збільшене до масштабу 1:5000, на якому по координатам нанесені земельна ділянка з кадастровим номером 7410100000:02:051:0067, берегова лінія водного об?єкту річки Десна та межа 100-метрової прибережної захисної смуги. Відповідно до вказаного викопіювання земельна ділянка з кадастровим номером 7410100000:02:051:0067 повністю знаходиться у межах 100-метрової прибережної захисної смуги річки Десна. За інформацією Чернігівської міської ради, наданої на запит обласної прокуратури від 01.09.2023 про вжиті заходи до поновлення інтересів місцевої громади, порушені фактом протиправного заволодіння [PERSON] земельною ділянкою водного фонду з кадастровим номером 7410100000:02:051:0067 площею 0,12 га за адресою: [ADDRESS] , прибережна захисна смуга вздовж правого берега річки Десна рішенням Чернігівської міської ради не затверджена. У свою чергу, за інформацією Деснянського басейнового управління водних ресурсів, наданою на запит обласної прокуратури від 01.09.2023, річка Десна відноситься до великих річок, ширина її прибережної захисної смуги становить 100 м. Статтею 59 Земельного кодексу України встановлено вичерпний перелік видів функціонального використання земель водного фонду, для яких їх можуть передавати в користування громадян органи місцевого самоврядування та виконавчої влади. Зокрема, землі водного фонду можуть передаватись у користування лише для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих потреб, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт. Чинним законодавством передбачено лише один випадок, коли землі водного фонду можуть передаватись у приватну власність та п?ять випадків, коли їх може бути передано в користування. Слід зазначити, що передача у приватну власність земель водного фонду для індивідуального садівництва законом взагалі не передбачена. Більше того, розорювання земель водного фонду, садівництво та городництво на них заборонено. Фактичний розмір і межі прибережної захисної смуги визачені законодавством, а проект землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги є лише документом, який містить графічні матеріали та відомості про обчислену площу в розмірі та межах, встановлених законодавством. Водночас, відсутність цього проекту та невизначення відповідними органами державної влади на території межі прибережної захисної смуги в натурі не може трактуватися, як відсутність самої прибережної захисної смуги та можливість до її встановлення передавати у приватну власність ділянки, що підпадають під нормативно визначену 100-метрову зону від урізу води. Таким чином, при наданні у власність чи користування земельних ділянок навколо водних об?єктів необхідно враховувати положення щодо меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг шляхом урахування при розгляді матеріалів про надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку визначення меж, з урахуванням конкретної ситуації. З огляду на викладене, пункт 9 рішення Чернігівської міської ради від 27.05.2021 № 8/VIII-13 про затвердження проекту землеустрою та передачу [PERSON] безоплатно у власність земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1200 гa з кадастровим номером 7410100000:02:051:0067 для індивідуального садівництва, суперечить вимогам статей 58, 60, 61, 83, 84 Земельного кодексу України та статей 86, 88, 89 Водного кодексу України. Враховуючи порушення вимог законодавства при розпорядженні та використанні землями водного фонду, які також є землями обмеженої оборотоздатності, спірна земельна ділянка має бути повернута на користь Чернігівської міської ради як законного розпорядника земель даної категорії. Крім того, для забезпечення державі в особі Чернігівської міської ради можливості реалізації прав власника спірної земельної ділянки необхідно скасувати державну реєстрацію права власності відповідача на цю ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, так як державна реєстрація земельної ділянки здійснена незаконно шляхом зміни цільового призначення земельної ділянки та віднесення до земель сільськогосподарського призначення земельної ділянку водного фонду. Також, водночас із договором купівлі-продажу спірної земельної ділянки між [PERSON] \~та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, розташованого на ній, садового будинку. При цьому, за [PERSON] \~право власності\~на садовий\~будинок також\~було зареєстровано\~незаконно. Так, 16.05.2018 до Управління архітектури та містобудування Чернігівської міської ради надійшла заява [PERSON] щодо присвоєння поштової адреси садовому будинку в [ADDRESS] . Пунктом 1.11 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 17.05.2018 № 233 «Про присвоєння та зміну поштових адрес об?єктам нерухомого майна» присвоєно поштову адресу садовому будинку загальною площею 8,1 кв.м [PERSON] по [ADDRESS] . Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Міхеєвої М.О. від 31.05.2018 № 41357557 за результатами розгляду заяви [PERSON] про державну реєстрації прав та обтяжень від 25.05.2018 № 28389821 та доданих до неї документів проведено реєстрацію права приватної власності [PERSON] на садовий будинок [ADDRESS] . Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 271113970 об?єкту нерухомого майна присвоєно реєстраційний номер 1564910574101; підставою для державної реєстрації права власності, окрім поданої особою заяви, визначено подані нею документи: технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 04.05.2018, видавник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Експертна компанія «ІТЕО» та витяг з рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 233 від 17.05.2018. Технічний паспорт б/н від 04.05.2018, виготовлений Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертна компанія «ІТЕО» за замовленням [PERSON] на садовий будинок за адресою: [ADDRESS] , - є документом, який посвідчує недостовірні факти про рік побудови садового будинку, його конфігурацію та використані матеріали будівництва. За результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи в кримінальному провадженні № 42021270000000073 встановлено обставини, які свідчать про те, що вказані в технічному паспорті відомості повністю не відповідають відомостям про фактично розміщену за вказаною адресою будівлю. Також, у ході проведеного дослідження з використанням даних супутникової зйомки, даних Інтернет-джерел, експерт дійшов висновку, що будівництво садового будинку розпочато орієнтовно на початку 2011 року, а не у 1991 році. Таким чином, фактично зовнішні розміри та матеріали, які використані при будівництві садового будинку, а також відомості про рік побудови будинку, не відповідають вихідним даним, зазначеним в технічному паспорті МБТІ на садовий будинок, виготовленому станом на 04 травня 2018 року. Виявлені обставини внесення до технічного паспорту на об?єкт інвентаризації недостовірних відомостей про його площу, конфігурацію, склад будівель свідчить, що реєстрація за [PERSON] права власності на садовий будинок по [ADDRESS] вчинена щодо неіснуючого об?єкту нерухомості, а обставина зазначення хибних відомостей про рік побудови (фактично 2011 рік), взагалі виключає можливість проведення державної реєстрації речових прав на вказаний садовий будинок у порядку пункту 42 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, як на об?єкт, що закінчений будівництвом до 5 серпня 1992 року (на підставі лише технічного паспорта та документу про присвоєння поштової адреси). Оскільки визнання недійсним або скасування документів, на підставі яких у даному випадку зареєстроване право власності на об?єкти нерухомості, не передбачено законом та є неефективним способом захисту порушеного права, то скасуванню підлягає державна реєстрація речових прав на нерухоме майно із одночасним їх припиненням. Крім того, самостійною підставою для припинення права власності на спірний будинок є встановлений факт самочинного будівництва [PERSON] садового будинку на земельній ділянці комунальної власності. На момент здійснення [PERSON] забудови земельної ділянки в м. Чернігові у період з 2011 року до травня 2018 року за адресою: [ADDRESS] , останній права власності чи користування на земельну ділянку не мав, дозвільні документи щодо початку будівництва та введення будинку в експлуатацію не отримував та за їх одержанням (реєстрацією) не звертався. У свою чергу, набуте відповідачем право власності на об?єкт нерухомого майна підлягає припиненню, оскільки таке право виникло у неї на підставі договору купівлі-продажу об?єкту самочинного будівництва, щодо якого продавець майна в силу положень статті 376 Цивільного Кодексу України права власності не набував. Обставини набуття відповідачем у власність майна: земельної ділянки водного фонду з розташованим на ній об?єктом самочинного будівництва свідчать про наявність ознак недобросовісного набуття таких прав. У договорі купівлі-продажу нерухомого майна предметом визначено неіснуючий, самочинно збудований садовий будинок, недостовірні відомості щодо яких відображені в технічному паспорті на садовий будинок від 04 травня 2018 року. Набувач в особі відповідача, вчиняючи правочин щодо нерухомого майна, мала пересвідчитись, та не могла не знати, що фактично придбає відмінний від указаного в договорі об?єкт нерухомого майна, який розташований на спірній земельній ділянці. Таким чином, відповідач не є добросовісним набувачем садового будинку, який розташований на спірній земельній ділянці. Порушення права власності відповідача на такий об?єкт нерухомості не порушує принципи статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на мирне володіння майном, оскільки положення цієї Конвенції, не застосовуються до недобросовісного набувача. Навпаки, задоволення заявлених вимог про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом припинення речового права на самовільно збудований садовий будинок та приведення земельної ділянки у стан, який передував її самочинній забудові, в даному випадку відповідатиме принципу «пропорційності» та «справедливого балансу» між приватними та суспільними інтересами. Враховуючи, що самочинне будівництво здійснено на земельній ділянці територіальної громади міста Чернігів без повідомлення про початок виконання будівельних робіт, будівельного паспорта на садовий будинок, без відповідного документа на право власності чи користування земельною ділянкою, спірна земельна ділянка підлягає приведенню у придатний для використання стан, шляхом знесення самочинно збудованого садового будинку за рахунок відповідача. Чернігівська міська рада, як власник спірної земельної ділянки, володіючи інформацією про незаконність вибуття вказаної ділянки з комунальної власності та її самочинну забудову, не вжила та не вживає належних та дієвих заходів на поновлення прав територіальної громади, маючи реальну можливість вжити такі заходи, а тому заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського\~районного суду\~м.\~Чернігова від\~08\~січня 2024\~року прийнято\~позовну заяву\~до розгляду\~та відкрито\~провадження в\~справі;\~справу призначено\~до розгляду\~за правилами\~загального позовного провадження; визначено відповідачу строк для подачі відзиву на позов. Відповідач подала відзив на позов, в якому просить у задоволенні позову відмовити. Зокрема, у відзиві відповідач зазначила, що набула право власності на спірну земельну ділянку та спірний садовий будинок відповідно до норм чинного законодавства. У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації. Прибережні захисні смуги в межах населених пунктів встановлюються згідно з комплексними планами просторового розвитку територій територіальних громад генеральними планами населених пунктів, а в разі їх відсутності або якщо зазначеною містобудівною документацією межі таких смуг не встановлені, вони визначаються шириною 100 метрів від урізу води морів, морських заток і лиманів, а для інших водних об?єктів - згідно з частиною другою статті 88 Водного кодексу України. Згідно з інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті Державного агентства водних ресурсів України, річка Десна є великою річкою з площею басейну в межах України 33820 км2. Зважаючи на те, що річка Десна є великою річкою, то прибережна захисна смуга по її берегу має встановлюватись згідно проекту землеустрою шириною у 100 метрів. Проект землеустрою щодо організації і встановлення меж прибережної захисної смуги річки Десна у межах міста Чернігова не затверджений, відомості про межі територій природоохоронного призначення або межі обмежень у використанні земель, на якій розташована спірна земельна ділянка у Державному земельному кадастрі відсутні. Згідно з пунктами 6, 10 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1996 року № 486 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), межі водоохоронних зон встановлюються з урахуванням, зокрема, цільового призначення земель, що входять до складу водоохоронної зони. На землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови. Таким чином, чинне на момент прийняття оскарженого рішення законодавство, вимагало визначати прибережні захисні смуги в межах населених пунктів з урахуванням будь-якої містобудівної документації у цій сфері та виходячи з конкретних умов забудови, які склалися на місцевості. Спірна земельна ділянка знаходиться в межах м. Чернігів і відповідно до плану використання і забудови територій, що є складовою частиною Генерального плану міста Чернігова, відноситься до територій житлової садибної забудови. Висновком Управління архітектури та містобудування Чернігівської міської ради від 21.04.2021 № 01-11/201 з урахуванням Генерального плану розвитку м. Чернігова, затвердженого рішенням міської ради від 25.12.2003, було погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1200 га для індивідуального садівництва по [ADDRESS] . В ході\~погодження проекту\~землеустрою контролюючими\~органами факту віднесення спірної земельної ділянки до прибережної захисної смуги або до водоохоронної зони встановлено не було. При цьому, вказані органи та міська рада при прийнятті рішення прийняли до уваги як положення абзацу третього пункту 10.17 Державних будівельних норм 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень, затверджених наказом Держкоммістобудування від 17 квітня 1992 року № 44, так і приписи існуючої містобудівної документації, урахувавши існуючі конкретні умови забудови населеного пункту та містобудівні обмеження, визначені на підставі генерального плану забудови м. Чернігова, затвердженого рішенням Чернігівської міської ради від 25.12.2003 (10 сесія 4 (24) скликання). З висновку експерта за результатами проведення судової експертизи з питань землеустрою в кримінальному провадженні № 42021270000000073 від 31.01.2023 № 4458-4460/21-24 слідує, що проект землеустрою на земельну ділянку з кадастровим номером 7410100000:02:051:0067, що розташована за адресою: [ADDRESS] , не відповідає вимогам законодавства за складом та правилами оформлення, оскільки в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання відсутня дата підписання, на кадастровому плані відсутні межі частини ділянки прибережної захисної смуги, в «Перелік обмежень прав на земельну ділянку і наявні земельні сервітути» відсутні відомості про водоохоронне обмеження. Водночас, при проведенні експертизи в якості інформаційних джерел не було використано містобудівну документацію м. Чернігова, зокрема, Генеральний план розвитку м. Чернігова, затверджений рішенням міської ради від 25.12.2003, яким відповідно до законодавства встановлюються прибережні захисні смуги в межах населених пунктів. Крім того, не зазначено, на якій відстані від урізу води річка Десна знаходиться спірна земельна ділянка. З проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за рахунок земель комунальної власності [PERSON] для індивідуального садівництва, слідує, що цільове призначення земельної ділянки з кадастровим номером 7410100000:02:051:0067 не змінювалося, земля і належала до земель для індивідуального садівництва. Таким чином, прокурором не надано належних та допустимих доказів на спростування висновків контролюючих органів, що погодили проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером 7410100000:02:051:0067 [PERSON] для індивідуального садівництва, враховуючи, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах території житлової садибної забудови м. Чернігова і не відноситься до земель водного фонду, і [PERSON] було отримано у власність оспорювану земельну ділянку з додержанням норм чинного законодавства та в подальшому правомірно було відчужено відповідачу. Крім того, відповідач є пенсіонером та не володіє спеціальними знаннями у сфері будівництва, а тому при укладанні правочину щодо придбання нерухомого майна не могла наочно встановити його розмір та вид будівельних матеріалів, з яких його було зведено. Відмінність у розмірі садового будинку за технічним паспортом та висновком експерта за результатами судової будівельно-технічної експертизи від 12.10.2021 № 3968-3970/21-24 складає лише 1,44 м2. Таким чином, зважаючи, що розмір садового будинку може дещо відрізнятись, в залежності від того, якими засобами вимірювання здійснювався обмір (допустима похибка), а також те, що відповідач при купівлі будинку не мала можливості візуально достовірно встановити його технічні характеристики, то недосконалості (недоліки) у технічній документації не можуть свідчити про її недобросовісність, як набувача. Також, [INFO] [PERSON] , як власником спірного садового будинку, виготовлено технічний паспорт на вказаний об?єкт нерухомого майна із зазначенням року побудови 1991 рік. Реєстрація права власності на об?єкти нерухомого майна, збудовані до 05 серпня 1992 року, регулюється Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127. Відповідно до пункту 42 цього Порядку для державної реєстрації права власності на об?єкти нерухомого майна, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, подаються: технічний паспорт на об?єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об?єкту нерухомого майна адреси. Таким чином, враховуючи, що відповідно до чинного технічно паспорту садовий будинок за адресою: [ADDRESS] , було побудовано у 1991 році, а тому право власності на спірний садовий будинок було зареєстровано відповідно до чинного законодавства України. Відповідачем 17.06.2021 року було придбано вказаний будинок з дотриманням норм цивільного законодавства, а тому вона є добросовісним набувачем. Таким чином, земельна ділянка з кадастровим номером 7410100000:02:051:0067 згідно Генерального плану м. Чернігова не входить до прибережної захисної смуги річка Десна, за цільовим призначенням є землями для індивідуального садівництва, [PERSON] було отримано у власність оспорювану земельну ділянку з додержанням норм чинного законодавства та в подальшому правомірно було відчужено відповідачу, а тому вона не підлягає поверненню, а збудований на ній садовий будинок - знесенню. Третя особа - [PERSON] подав пояснення на позов, в яких, зокрема, зазначив, що на початку 1990-х років він користувався невеликою земельною ділянкою неподалік річки Десна у місті Чернігові для задоволення рекреаційних та спортивних потреб. У подальшому з метою збереження інвентарю та власних речей побудував на ній садовий будиночок. У зв?язку з довготривалим та відкритим користуванням земельною ділянкою та збудованим на ній будинком [PERSON] порадили належним чином оформити документи та зареєструвати право власності відповідно до норм чинного законодавства. Так, за заявою [PERSON] 04 травня 2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕО» було виготовлено технічний паспорт на садовий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Отримавши технічний паспорт, 15 травня 2018 року [PERSON] звернувся до Чернігівської міської ради із заявою про присвоєння поштової адреси цьому садовому будинку. 25 травня 2018 року державним реєстратором Державного підприємства «Чернігівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» було зареєстровано право власності [PERSON] на садовий будинок загальною площею 8,1 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 05 серпня 2019 року [PERSON] звернувся до Чернігівської міської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] для індивідуального садівництва. Згідно з рішенням Чернігівської міської ради від 29 серпня 2019 року № 44VII-19 «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянам - учасникам АТО, учасникам бойових дій, ветеранам війни та членам сімей загиблих учасників АТО для індивідуального дачного будівництва, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального садівництва, будівництва індивідуальних гаражів та городництва», [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] орієнтовною площею 0,1200 га для індивідуального садівництва. На замовлення [PERSON] ФОП [PERSON] виготовив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1200 га за рахунок земель комунальної власності для індивідуального садівництва в адміністративних межах Чернігівської міської ради Чернігівської області. Рішенням Чернігівської міської ради від 27 травня 2021 року № 8/VIII-13 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), передачу земельних ділянок у власність та оренду громадянам для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), для індивідуального садівництва, для будівництва індивідуальних гаражів та громадянам - учасникам АТО/ООС, учасникам бойових дій, ветеранам війни та членам сімей загиблих учасників АТО/ООС для індивідуального садівництва» [PERSON] було затверджено проект відведення та передано у власність безоплатно земельну ділянку по [ADDRESS] , площею 0,1200 га (кадастровий номер 7410100000:02:051:0067), для індивідуального садівництва. 14 червня 2021 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Реусом Р.В. було зареєстровано право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку. Згідно із частинами першою-третьою статті 116 Земельного кодексу України (чинного на момент виникнення правовідносни) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Таким чином, [PERSON] у законний спосіб, відповідно до норм чинного законодавства було отримано у власність земельну ділянку з кадастровим номером 7410100000:02:051:0067, яка в подальшому з дотриманням норм Цивільного кодексу України була відчужена на користь [PERSON] . Заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури подав відповідь на пояснення, в яких, зокрема, зазначив, що третьою особою не надно доказів на підтвердження того, що спірний будинок було побудовано на початку 1990 років. Також, третьою особою не спростовано твердження про те, що відомості про садовий будинок у технічному паспорті на об`єкт нерухомості та реєстрі речових прав на нерухоме майно не відповідають фактичним даним про площу, конфігурацію, склад матеріалів та рік побудови садового будинку. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 березня 2024 року в задоволенні заяви заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури про забезпечення позову відмовлено повністю. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 17 квітня 2024 року ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 березня 2024 року скасовано. Заяву заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Чернігівської міської ради про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на земельну ділянку, кадастровий номер 7410100000:02:051:0067, площею 0,12 гa, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві приватної власності [PERSON] . Накладено арешт на садовий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві приватної власності [PERSON] . Заборонено державним кадастровим реєстраторам, які входять до складу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, вносити до Державного земельного кадастру будь-які відомості, які стосуються земельної ділянки, кадастровий номер 7410100000:02:051:0067, площею 0,12 гa. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 березня 2024 року призначено в справі судову земельно-технічну експертизу; провадження в справі зупинено на час проведення судової земельно-технічної експертизи. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 25\~жовтня 2024\~року поновлено провадження в справі. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 грудня 2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 червня 2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, [PERSON] виключено із складу учасників справи, оскільки такий помер [INFO] . У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав, вказаних у позові, зазначивши, зокрема, що зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням норм Земельного кодексу України та Водного кодексу України треба розглядати як не пов?язане з позбавленням володіння порушення права власності держави. Відповідач не є добросовісним набувачем земельної ділянки із розташованим на ній садовим будинком, а тому прокурором обрано вірний спосіб захисту порушеного права держави, що вчергове підтвердила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 жовтня 2025 року в справі № 523/7180/14. Представник Чернігівської міської ради у судовому засіданні просила прийняти обгрунтоване рішення на підставі вимог законодавства за наявними в справі доказами. Зазначила, що заяву [PERSON] щодо передачі спірної земельної ділянки було розглянуто Чернігівською міською радою в межах наданих їй повноважень. Представник відповідача\~у судовому\~засіданні вказала,\~що відповідач\~позов не\~визнає в\~повному обсязі\~з підстав,\~вказаних у\~відзиві та\~додаткових поясненнях,\~та просила\~відмовити в\~позові.\~Зокрема,\~зазначила,\~що 09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», яким внесено зміни у статті 261, 388, 390, 391 Цивільного кодексу України, статті 177, 185, 265 ЦПК України і статтю 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в тому числі статтю 391 Цивільного кодексу України доповнено частиною другою такого змісту: «Якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб?єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу». Таким чином, враховуючи, що спірна земельна ділянка була отримана у власність [PERSON] на підставі рішення Чернігівської міської ради, а тому до спірних правовідносин мають бути застосовані статті 387, 388 Цивільного кодексу України, які встановлюють порядок витребування майна, а не усунення перешкод у користуванні. Крім того, у пункті 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону визначено, що положення цього Закону мають зворотну дію в часі, в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинним на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом. Відповідач придбала спірну земельну ділянку на підставі відплатного договору купівлі-продажу, а тому вона є добросовісним набувачем. Враховуючи, що Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» було внесено зміни до статті 391 Цивільного кодексу України, яка наразі чітко визначає спосіб захисту у справах, в яких органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб?єкт права приватної власності, саме витребування майна, а тому прокурором обрано не вірний спосіб захисту. Заслухавши доводи прокурора, представникаЧернігівської міської ради, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. 04\~травня 2018\~року на\~замовлення [PERSON] \~Товариством з\~обмеженою відповідальністю\~«Експерта компанія\~«ІТЕО» було\~виготовлено технічний\~паспорт на\~садовий будинок\~ [ADDRESS] ,\~в якому\~зазначено,\~що рік\~побудови вказаного\~будинку \~1991.\~Згідно з\~експлікацією приміщень\~до плану\~житлового будинку\~загальна площа\~будинку \~8,1\~кв.м. (а.с. 100-104 том 1). Так, відповідно до вказаного технічного паспорту будівля має наступні характеристики: площа будівлі складає 8,1 квм.; площа коридору - 2,7 кв.м., площа кімнати - 5,4 кв.м. Рік побудови - 1991. Конструктивні елементи будівлі: фундамент - бетон, стіни - цегла, покриття - шифер, перекриття - дерево, підлога - дошки. Будівля обладнана електрикою. Висота - 3 м., площа основи - 10 м., об?єм - 30 куб.м. 15 травня 2018 року [PERSON] звернувся до Чернігівської міської ради із заявою про присвоєння поштової адреси об?єкту нерухомого майна - садовому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 96 том 1). Відповідно до рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 17 травня 2018 року № 233 «Про присвоєння та зміну поштових адрес об?єктам нерухомого майна», зокрема, садовому будинку, загальною площею 8,1 кв.м, [PERSON] по [ADDRESS] присвоєно адресу - [ADDRESS] (а.с. 97 том 1). Згідно з інформацією Управління державного архітектурно-будівельного контролю Чернігівської міської ради № 01-12/74-вих від 21.09.2022 та Державної інспекції архітектури і містобудування України № 16512-22 від 11.10.2022 за даними єдиного реєстру отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих та будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об?єкта до експлуатації відсутні відомості про звернення [PERSON] за одержанням будівельного паспорту, реєстрацією повідомлення про початок будівельних робіт та декларації завершеного будівництвом садового будинку у [ADDRESS] . У реєстрі будівельної діяльності за параметром пошуку «місцезнаходження об?єкта: [ADDRESS] » документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об?єктів не виявлено (а.с. 142, 143 том 1). З копії\~листа Управління\~архітектури та\~містобудування Чернігівської\~міської ради\~за №\~01-09/13-вих\~від 12\~липня 2021\~року,\~зокрема,\~слідує,\~що пункт\~1.11\~рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 17.05.2018 № 233 в частині присвоєння поштової адреси садовому будинку загальною площею 8,1 кв.м [PERSON] , який знаходиться по [ADDRESS] прийнято на підставі поданої ним заяви та технічного паспорту на садові будинки, які виконані Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертна компанія «ІТЕО», оскільки для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, побудоване до 05 серпня 1992 року, документом, який свідчить про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, є технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна (а.с. 98-99 том 1). 31 травня 2018 року державним реєстратором\~прав на\~нерухоме майно\~Державного підприємства\~«Чернігівський науково-дослідний\~та проектний\~інститут землеустрою»\~Міхеєвою М.О.\~за результатами\~розгляду заяви\~ [PERSON] про\~державну реєстрації\~прав та\~обтяжень від\~25.05.2018\~№ 28389821\~та доданих до неї документів прийнято рішення № 41357557 про проведення державної реєстрації права власності [PERSON] на садовий будинок [ADDRESS] (а.с. 106 том 1). З інформаційної довідки з Державного реєстру\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~Реєстру прав\~власності на\~нерухоме майно,\~Державного реєстру\~Іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об?єктів нерухомого\~майна щодо\~об?єкта нерухомого\~майна № 271113970 від 18 серпня 2021 року слідує, що об?єкту нерухомого майна присвоєно реєстраційний номер 1564910574101; підставою для державної реєстрації права власності, крім поданої особою заяви, визначено подані нею документи: технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 04.05.2018, видавник: товариство з обмеженою відповідальністю «Експертна компанія «ІТЕО» та витяг з рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 233 від 17.05.2018 (а.с. 107-108 том 1). Також, 05 серпня 2019 року [PERSON] звернувся до Чернігівської міської ради із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] для індивідуального садівництва (а.с. 208 том 1). Згідно з пунктом 8 рішення Чернігівської міської ради «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянам - учасникам АТО, учасникам бойових дій, ветеранам війни та членам сімей загиблих учасників АТО для індивідуального дачного будівництва, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального садівництва, будівництва індивідуальних гаражів та городництва» від 29 серпня 2019 року № 44/VII-19 надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо земельної ділянки орієнтовною площею 0,12 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , для індивідуального садівництва (а.с. 43 том 1). Фізичною особою-підприємцем [PERSON] було виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1200 га за рахунок земель комунальної власності [PERSON] для індивідуального садівництва за адресою: [ADDRESS] в адміністративних межах Чернігівської міської ради Чернігівської області (а.с. 71-76 том 1). Висновком Управління архітектури та містобудування Чернігівської міської ради від 21 квітня 2021 року № 01-11/201 погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1200 га для індивідуального садівництва по [ADDRESS] (а.с. 77-79 том 1). Рішенням Чернігівської міської ради від 27 травня 2021 № 8/VIII-13, зокрема, затверджено проект землеустрою та передано [PERSON] безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,1200 га (кадастровий номер 7410100000:02:051:0067), яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , для індивідуального садівництва (пункт 9 рішення) (а.с. 44 том 1). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна № 288890360 віж 07 грудня 2021 року слідує, що приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Реусом Р.В. на підставі заяви [PERSON] та рішення Чернігівської міської ради № 8/VIII-13 від 27.05.2021 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 58774964 від 16.06.2021, а саме за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,12 га, кадастровий номер: 7410100000:02:051:0067, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 2386676574101 (а.с. 46). 17 червня 2021 року між [PERSON] \~(продавець)\~та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу садового будинку, який посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Реусом Р.В., зареєстрований в реєстрі за № 3309, за умовами якого продавець, в особі представника, передав садовий будинок [ADDRESS] , у власність покупця, а покупець прийняв садовий будинок і сплатив за нього обговорену грошову суму (а.с. 109-112 том 1). Згідно із пунктом 1.2. договору садовий будинок, має такі характеристики: позначений в плані літерою «А-1», має 8,1 кв.м., загальної площі. Садовий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1200 га, кадастровий номер земельної ділянки - 7410100000:02:051:0067. Одночасно посвідчується договір купівлі-продажу земельної ділянки, на якій розташований відчужуваний садовий будинок. Державну реєстрацію права власності на садовий будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за продавцем проведено 25 травня 2018 року державним реєстратором Державного підприємства «Чернігівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Чернігівської області Міхеєвою М.О., рестраційний номер об?єкта нерухомого майна 1564910574101, номер запису про право власності 26389285, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманою шляхом безпосереднього доступу до нього приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Реусом Р.В., яка долучається до примірника цього договору, який залишається у справах нотаріуса (пункт 1.3. договору). Також, 17 червня 2021 року між [PERSON] \~(продавець)\~та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером 7410100000:02:051:0067, який посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Реусом Р.В., зареєстрований в реєстрі за № 3310 (а.с. 47-50 том 1). За умовами вказаного договору продавець в особі представника передав, а покупець прийняла у власність земельну ділянку, що розташована за адресою: земельна ділянка [ADDRESS] , площею 0,1200 га, з яких: 0,0010 га - малоповерхова забудова, 0,1190 - рілля, кадастровий номер земельної ділянки - 7410100000:02:051:0067, і зобов?язується сплатити за неї обговорену грошову суму. Земельна ділянка вільна від забудов, самочинне будівництво не ведеться. Відповідно до пункту 1.2. договору ця земельна ділянка належить продавцю на підставі Витягу із рішення Чернігівської міської ради від 27 травня 2021 року № 8/VIII-13. Державну реєстрацію права власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за продавцем проведено 14 червня 2021 року, приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Реусом Р.В., реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 2386076574101, номер запису про право власності 42526450, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманою шляхом безпосереднього доступу до нього Реусом Р.В., приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу. Відомості про обмеження у використанні земельної ділянки не зареєстровані, згідно Витягу № HB-9900690072021 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, виданого 17 березня 2021 року. Цільове призначення земельної ділянки - для індивідуального садівництва (пункти 1.3., 1.4. договору). Згідно із висновком експерта № 3968-3970/21-24 від 12 жовтня 2021 року за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи в кримінальному провадженні № 42021270000000073 фактично зовнішні розміри та матеріали, які використані при будівництві садового будинку не відповідають вихідним даним, зазначеним у технічному паспорті МБТІ на садовий будинок [ADDRESS] ,\~виготовленому станом\~на 04\~травня 2018\~року (а.с. 113-127 том 1). У вказаному\~висновку також\~зазначено,\~що на\~земельній ділянці\~за адресою\~ [ADDRESS] \~розташований садовий\~будинок розмірами\~(2,49\~м х\~3,83\~м х\~2,4\~м).\~Конструктивні елементи\~будівлі:\~фундамент -\~цегляний,\~стіни -\~піноблок,\~покриття -\~відсутнє,\~перекриття -\~дерево,\~дах -\~дерев?яний,\~підлога -\~земляна та\~будівельне сміття,\~внутрішня перегородка\~ відсутня.\~Будівля не\~підключена до\~зовнішніх електромереж.\~Також у\~ході проведеного\~дослідження з\~використанням даних\~супутникової зйомки,\~даних Інтернет-джерел,\~експерт дійшов\~висновку,\~що будівництво\~садового будинку\~розпочато орієнтовно\~на початку 2011 року. Відповідно до висновку експерта № 4458-4460/21-24 від 31 січня 2023 року за результатами проведення судової експертизи з питань землеустрою в кримінальному провадженні № 42021270000000073, зокрема, проект землеустрою на земельну ділянку з кадастровим номером 7410100000:02:051:0067, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не відповідає вимогам законодавства за складом та правилами оформлення (а.с. 57-70 том 1). Зокрема, у висновку вказано, що вказана земельна ділянка знаходиться у безпосередній близькості до річки Десна. При цьому, з урахуванням оприлюдненої інформації Деснянського басейнового управління водних ресурсів про площу водозбірного басейну річки Десна - 88,9 тис кв. км, з них в межах України 33,8 тис. км2 річка Десна належить до великих річок, для яких статтею 88 Водного кодексу України та статтею 60 Земельного кодексу України встановлений розмір прибережної захисної смуги - 100 метрів. Також, у висновку експерта наявне викопіювання про розташування, зокрема, земельної ділянки, кадастровий номер 7410100000:02:051:0067, площею 0,12 га за адресою: [ADDRESS] відносно берегу річки Десна та зроблено висновок, що межі цієї ділянки входять до прибережної смуги. Крім того, зазначено, що на кадастровому плані (аркуш 13 проекту землеустрою) відсутні межі частини ділянки прибережної захисної смуги, а в переліку обмежень прав на земельну ділянку та земельні сервітути (акр. 22-23 проекту) відсутні відомості про відповідне водоохоронне обмеження. Згідно з Генеральним планом розвитку м. Чернігова, затвердженим рішенням міської ради від 25.12.2003 (10 сесія 4 (24) скликання), вказана територія відноситься до території житлової садибної забудови. Обмеження у використанні земель та додержання режиму відсутні (а.с. 77-79). Відповідно до наданого Державним науково-виробничим підприємством «Картографія» викопіювання з ортофотоплану масштабу 1:10000 станом на місцевості на 2009 рік, з нанесенням меж земельних ділянок: 7410100000:02:051:0067, 7410100000:01:000:0066Ю 7410100000:01:000:0065 збільшеного до масштабу 1:5000, на якому по координатам нанесені, зокрема, земельна ділянка із кадастровим номером 7410100000:02:051:0067, берегова лінія водного об?єкту річки Десна та межа 100-метрової прибережної захисної смуги, земельна ділянка із кадастровим номером 7410100000:02:051:0067 повністю знаходиться у межах 100-метрової прибережної захисної смуги річки Десна (а.с. 83 том 1). З копії листа Деснянського басейнового управління водних ресурсів № 797/3-1/ДС/25-23 від 12 вересня 2023 року, слідує, що річка Десна відноситься до великих річок, ширина її прибережної захисної смуги становить 100 м (а.с. 94 том 1). За інформацією Виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 1526/2-08.04/вих./02/6657 від 14 вересня 2023 року, наданою на запит обласної прокуратури № 15/3/1-722вих-23 від 01 вересня 2023 року про вжиті заходи до поновлення інтересів місцевої громади, порушені фактом протиправного заволодіння [PERSON] земельною ділянкою водного фонду з кадастровим номером 7410100000:02:051:0067, площею 0,12 га за адресою: [ADDRESS] , зокрема, прибережна захисна смуга вздовж правого берега річки Десна рішенням Чернігівської міської ради не затверджена (а.с. 84-86, 87-91 том 1). Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи в цивільній справі № 750/19061/23 № 468/24-24, складеного 16 жовтня 2024 року експертом Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз земельна ділянка з кадастровим номером: 7410100000:02:051:0067, яка розташована за адресою, вул. 1-а Набережна, 20-д, м. Чернігів, на момент її відведення у приватну власність [PERSON] станом на 2020 рік знаходилась у межах 100 метрової прибережної захисної смуги річки Десна, що наведено в додатку І до висновку (а.с. 124-130 том 2). За положеннями частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із\~частинами третьою,\~четвертою статті\~56\~ЦПК України\~у визначених\~законом випадках\~прокурор звертається\~до суду\~з позовною\~заявою,\~бере участь\~у розгляді\~справ за\~його позовами,\~а також\~може вступити\~за своєю\~ініціативою у\~справу,\~провадження у\~якій відкрито\~за позовом\~іншої особи,\~до початку\~розгляду справи\~по суті,\~подає апеляційну,\~касаційну скаргу,\~заяву про\~перегляд судового\~рішення за\~нововиявленими або\~виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. За змістом статей 13, 19 Конституції України від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Згідно із положеннями статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі водного фонду. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання відповідно до статті 21 Земельного кодексу України недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо. Відповідно до статті 3 Водного кодексу України усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд. До водного фонду України належать: поверхневі води: природні водойми (озера), водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об`єкти; підземні води та джерела; внутрішні морські води та територіальне море. Згідно із частиною першою статті 58 Земельного кодексу України та статтею 4 Водного кодексу України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм;\~гідротехнічними,\~іншими водогосподарськими\~спорудами та\~каналами,\~а також\~землі,\~виділені під\~смуги відведення\~для них;\~береговими смугами\~водних шляхів; штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів. Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню й належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції. Статтею 59 Земельного кодексу\~України встановлено особливий правовий режим використання земель водного фонду. Відповідно до частини першої статті 59 Земельного кодексу\~України землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності, разом з тим у частинах другій-четвертій цієї статті визначено обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлено можливість їх використання для визначених цілей на умовах оренди. Так,\~громадянам та\~юридичним особам\~органами виконавчої\~влади або\~органами місцевого\~самоврядування із\~земель водного\~фонду можуть\~передаватися на\~умовах оренди\~земельні ділянки\~прибережних захисних\~смуг,\~смуг відведення\~і берегових\~смуг водних\~шляхів,\~озера,\~водосховища,\~інші водойми,\~болота та\~острови для\~сінокосіння,\~рибогосподарських потреб\~(у\~тому числі\~рибництва (аквакультури),\~культурно-оздоровчих,\~рекреаційних,\~спортивних і\~туристичних цілей,\~проведення науково-дослідних\~робіт,\~догляду,\~розміщення та\~обслуговування об`єктів\~портової інфраструктури\~і гідротехнічних\~споруд тощо,\~а також\~штучно створені\~земельні ділянки\~для будівництва\~та експлуатації\~об`єктів портової\~інфраструктури та\~інших об`єктів\~водного транспорту.\~Землі водного\~фонду можуть\~бути віднесені\~до земель\~морського і\~внутрішнього водного\~транспорту в\~порядку,\~встановленому законом\~(частина\~четверта статті\~59 Земельного кодексу України). Згідно з пунктом «ґ» частини четвертої статті 83 Земельного кодексу України та пунктом «д» частини четвертої статті 84 Земельного кодексу України до земель державної та комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями частини другої статті 59 Земельного кодексу України, а саме: громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми. Отже, за змістом зазначених норм права землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі, зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не можуть передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 Земельного кодексу України та статтями 88-90 Водного кодексу України. За змістом\~статті 60\~Земельного кодексу\~України та\~статті 88\~Водного кодексу\~України вздовж\~річок,\~морів і\~навколо озер,\~водосховищ та\~інших водойм\~з метою\~охорони поверхневих\~водних об`єктів\~від забруднення\~і засмічення\~та збереження\~їх водності\~встановлюються прибережні\~захисні смуги. Прибережні\~захисні смуги\~встановлюються по\~берегах річок\~та навколо\~водойм уздовж\~урізу води\~(у\~меженний період)\~шириною: а)\~для малих\~річок,\~струмків і\~потічків,\~а також\~ставків площею\~менш як\~3\~гектари -\~25\~метрів; б)\~для середніх\~річок,\~водосховищ на\~них,\~водойм,\~а також\~ставків площею\~понад 3\~гектари -\~50\~метрів; в)\~для великих\~річок,\~водосховищ на\~них та\~озер -\~100\~метрів. При\~крутизні схилів\~більше трьох\~градусів мінімальна\~ширина прибережної\~захисної смуги\~подвоюється. Уздовж\~морів та\~навколо морських\~заток і\~лиманів встановлюється\~прибережна захисна\~смуга шириною\~не менше\~двох кілометрів\~від урізу\~води. Межі\~прибережних захисних\~смуг,\~пляжних зон\~зазначаються в\~документації із\~землеустрою,\~містобудівній документації\~на місцевому\~та регіональному\~рівнях та\~позначаються органами\~виконавчої влади,\~органами місцевого\~самоврядування на\~місцевості інформаційними\~знаками.\~Відомості про\~межі прибережних\~захисних смуг,\~пляжних зон\~вносяться до\~Державного земельного\~кадастру як\~відомості про\~обмеження у\~використанні земель. Прибережні\~захисні смуги\~в межах\~населених пунктів\~встановлюються згідно\~з комплексними\~планами просторового\~розвитку територій\~територіальних громад,\~генеральними планами\~населених пунктів,\~а в\~разі їх\~відсутності або\~якщо містобудівною\~документацією межі\~таких смуг\~не встановлені,\~вони визначаються\~шириною 100\~метрів від\~урізу води\~морів,\~морських заток\~і лиманів,\~а для\~інших водних\~об`єктів -\~згідно з\~частиною другою\~цієї статті. Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського і внутрішнього водного транспорту. Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом. У статті 61 Земельного кодексу України та статті 89 Водного кодексу України встановлено, що прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо. Об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватись, якщо при цьому не порушується її режим. Непридатні для експлуатації споруди, а також ті, що не відповідають встановленим режимам господарювання, підлягають винесенню з прибережних захисних смуг. Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 Водного кодексу України. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у статті 59 Земельного кодексу України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу. У постанові Верховного Суду від 18 липня 2022 року в справі № 330/1009/19 вказано, що існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачено законом. Відтак відсутність проєкту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом. Системний аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проєкту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги потрібно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 Водного кодексу\~України та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 червня 2019 року в справі № 487/10128/14-ц зазначила, що серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (стаття 387 Цивільного кодексу України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 Цивільного кодексу України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його із чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга статті 152 Земельного кодексу України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 391 Цивільного кодексу України). Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам Земельного кодексу\~України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу (висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постанові від 22 травня 2018 року в справі № 469/1203/15-ц, у пункті 70 постанови від 28 листопада 2018 року в справі № 504/2864/13-ц). Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням Земельного кодексу\~України та Водного кодексу\~України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року в справі № 504/2864/13-ц, а також пункт 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 653/1096/16-ц). Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку. У пунктах 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16-ц зазначено, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам Земельного кодексу\~України є неможливим; розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу (висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані в постановах від 22 травня 2018 року в справі № 469/1203/15-ц; від 28 листопада 2018 року в справі № 504/2864/13-ц; від 12 червня 2019 року в справі № 487/10128/14-ц; від 11 вересня 2019 року в справі № 487/10132/14-ц; від 15 вересня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц та інших). Тому протиправне зайняття такої земельної ділянки або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом. Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду з огляду на те, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що ділянки належать до водного фонду, набуття приватної власності на них є неможливим. Як відомо, якщо в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності, то і володіння є неможливим. Тому ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельної ділянки водного фонду не приводять до заволодіння порушником такою ділянкою. Отже, як зайняття земельної ділянки водного фонду, так і наявність державної реєстрації права власності на таку ділянку за порушником з порушенням Земельного кодексу\~України та Водного кодексу\~України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а належним способом захисту прав власника є негаторний позов. Крім того,\~Велика Палата\~Верховного Суду\~вчергове в\~постанові від\~08\~жовтня 2025\~року в\~справі №\~523/7180/14\~підкреслила те,\~що заволодіння\~громадянами та\~юридичними особами\~землями водного\~фонду всупереч\~вимогам ЗК\~України (перехід\~до них\~права володіння\~цими землями)\~є неможливим.\~[див.\~висновки Великої\~Палати Верховного\~Суду,\~сформульовані у\~постанові від\~22\~травня 2018\~року у\~справі №\~469/1203/15-ц\~(провадження\~№ 14-71цс18),\~у пункті\~70\~постанови від\~28\~листопада 2018\~року у\~справі №\~504/2864/13-ц)\~(провадження\~№ 14-452цс18),\~у пункті\~80\~постанови від\~12\~червня 2019\~року у\~справі №\~487/10128/14-ц\~(провадження\~№ 14-473цс18)\~та у\~пункті 96\~постанови від\~11\~вересня 2019\~року у\~справі №\~487/10132/14-ц\~(провадження\~№ 14-364цс19)].\~Зайняття земельної\~ділянки водного\~фонду з\~порушенням ЗК\~України та\~Водного кодексу\~України слід\~розглядати як\~не пов`язане\~з позбавленням\~володіння порушення\~права власності\~держави чи\~відповідної територіальної\~громади.\~У такому\~разі позовну\~вимогу зобов`язати\~повернути земельну\~ділянку слід\~розглядати як\~негаторний позов,\~який можна\~заявити впродовж\~усього часу\~тривання порушення\~прав законного\~володільця відповідної\~земельної ділянки\~водного фонду\~[див.\~постанови Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~28\~листопада 2018\~року у\~справі №\~504/2864/13-ц\~(провадження\~№ 14-452цс18),\~від 04\~липня 2018\~року у\~справі №\~653/1096/16-ц\~(провадження\~№ 14-181цс18),\~від 12\~червня 2019\~року у\~справі №\~487/10128/14-ц\~(провадження\~№ 14-473цс18),\~від 11\~вересня 2019\~року у\~справі №\~487/10132/14-ц\~(провадження\~№ 14-364цс19)].\~Власник земельної\~ділянки водного\~фонду може\~вимагати усунення\~порушення його\~права власності\~на цю\~ділянку,\~зокрема,\~оспорюючи відповідні\~рішення органів\~державної влади\~чи органів\~місцевого самоврядування,\~договори або\~інші правочини\~та вимагаючи\~повернути таку\~ділянку [див.\~постанову Великої\~Палати Верховного\~Суду від\~12\~червня 2019\~року у\~справі №\~487/10128/14-ц\~(провадження\~№ 14-473цс18)]. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у спорах стосовно прибережних захисних смуг, земель лісогосподарського призначення, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України) (пункти 74, 77-80 постанови). Таким чином, належним та ефективним способом захисту прав власності на землі водного фонду є негаторний позов про повернення земельної ділянки, який може бути пред`явлений упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду і на таку вимогу не поширюється позовна давність. У вказаній справі прокурор звернувся до суду з позовом з метою усунення перешкод у здійсненні права власності на землі водного фонду територіальною громадою м. Чернігова, що відповідає меті негаторного позову. Отже, вимога про знесення будівлі, спорудженої на земельній ділянці, на яку поширюється чітка заборона на передання її у приватну власність з метою садівництва, є способом відновлення прав власника на спірну земельну ділянку водного фонду і такі позовні вимоги здатні відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав на неї. При вирішенні вказаних позовних вимог обов`язковим є ретельне з`ясування питання щодо правомірності та пропорційності втручання держави у право відповідача на повагу до житла та мирного володіння збудованими на спірній земельній ділянці нерухомими об`єктами. За частинами першою, другою, четвертою та сьомою статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Разом із цим, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою. Так, право приватної власності є непорушним (частина четверта статті 41 Конституції України). Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право власності. Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними. Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів. Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)). Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Земля є унікальним обмеженим природним і базисним ресурсом, на якому будується добробут суспільства. Отже, розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності та добросовісності, які є одними із фундаментальних засад цивільного законодавства (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року в справі № 688/2908/16-ц, від 20 липня 2020 року в справі № 923/196/20). В Україні землі водного фонду є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання. Вирішуючи подібний спір, Верховний Суд у постанові 21 червня 2023 року в справі № 359/6328/18 зазначив, що, проявивши розумну обачність, ознайомившись зі змістом водного законодавства і за необхідності отримавши правову допомогу, відповідач міг і повинен був знати про те, що використання земель водного фонду, які знаходиться в прибережній захисній смузі, для будівництва садового будинку та господарських споруд є недопустимим. ЄСПЛ у справі «Депаль проти Франції» (заява № 34044/02, рішення від 29 березня 2010 року) встановив, що в питаннях забудови берегів міркування захисту громадських інтересів і охорони навколишнього середовища є підставою для позбавлення права приватної власності. Тобто рішення французької влади, яка постановила знести будівлю на березі, спрямоване якраз на захист прав людини, а саме права людей на вільний доступ до берега і чисте море, які конфліктують з правом власності месьє Депаля. Зауважив, що заявник не міг не знати про те, що дозвіл на приватне володіння ділянкою в публічних угіддях у якийсь момент може бути йому не продовжено і що вимога знести будинок може розглядатися як регулювання користування власністю з метою, що відповідає загальному інтересу. Правовий режим публічної власності, яка закріплює її призначення як публічне користування з метою служити загальному благу, відповідає цій категорії (пункт 80). Зазначив, що збереження прибережної зони, а зокрема пляжів, «місць, відкритих для всіх», є прикладом місць, які вимагають особливого порядку облаштування. Вважав, що втручання держави в здійснення заявником своїх прав мало законну мету загального інтересу: заохотити вільний доступ до берегової смуги, необхідність якого встановлена з усією очевидністю. Виснував, що політика облаштування території та охорони навколишнього середовища, де переважне значення має загальний інтерес, надає державі ширшу свободу розсуду, ніж це має місце при регулюванні виключно цивільних прав. Також, суд вважав, що встановлення обов`язку знести будинок за свій рахунок не було «особливим» і «надмірним». «Зрозуміло, що після такого тривалого періоду володіння знесення будинку представлятиме радикальне втручання в право заявника на користування майном». Зазначив, що відмова продовжити дозволи і покладений на заявника обов`язок привести місцевість у стан, що передував будівництву будинку, зроблені з метою послідовного і більш суворого дотримання закону з точки зору необхідності захистити прибережну зону і публічне користування нею, а також виконати правила забудови. Дійшов висновку, що у справі владою держави-відповідача порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції допущено не було (пункт 93). Тож можна констатувати, що ЄСПЛ чітко визначає та визнає превалювання загального інтересу щодо збереження навколишнього середовища, зокрема прибережних смуг, над інтересом приватним, захист якого є не менш важливим, однак є більш варіативним і гнучким у способах його забезпечення. Така варіативність може полягати, зокрема, в застосуванні механізму індивідуальної компенсації особі, у право якої відбулося втручання, що неможливо у ситуації із загальним (суспільним) інтересом, через необхідність захисту якого власне й відбулося втручання в інтерес приватний. Факт знаходження спірної земельної ділянки у межах 100-метрової прибережної захисної смуги річки Десна підтверджується належними та допустимими доказами, зокрема, висновком експерта № 468/24-24 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи в цивільній справі № 750/19061/23, складеним 16 жовтня 2024 року експертом Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (а.с. 124-30 том 2). Таким чином, враховуючи, що спірна земельна ділянка повністю знаходиться в межах прибережної захисної смуги річки Десна, у зв`язку з чим вона відповідно до вимог Земельного кодексу\~України та Водного кодексу України належить до земель водного фонду, а тому наявні правові підстави для усунення перешкод Чернігівській міській раді у користуванні та розпорядженні спірною земельною ділянкою шляхом повернення її на користь держави в особі Чернігівської міської ради та зобов?язання відповідача привести земельну ділянку у приданий для використання стан шляхом знесення самочинно збудованого садового будинку. Щодо вимог про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за відповідачем на спірну земельну ділянку та садовий будинок, а також скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації вказаної земельної ділянки суд зазначає таке. Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16). Вимоги про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за відповідачем на спірну земельну ділянку та спірний садовий будинок та скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації вказаної земельної ділянки є неефективним способом захисту в цьому спорі. До спірних правовідносин підлягають застосування положення, зокрема, статті 391 Цивільного кодексу України, а ефективним способом захисту порушених прав є вимога зобов`язати повернути земельну ділянку (негаторний позов), що узгоджується із усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено також у постанові Верховного Суду від 15 січня 2025 року в справі № 748/3383/23, від 19 жовтня 2023 року в справі № 748/2226/22 та інших. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 листопада 2023 року в справі № 916/1174/22 зроблено висновок, що за обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 Цивільного кодексу України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна. Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно (пункти 112, 113 постанови). Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові також указала, що права власника земельної ділянки порушуються в результаті факту самочинного будівництва, а не державної реєстрації права власності на самочинно побудоване майно. Державна реєстрація права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду поза встановленим статтею 376 Цивільного кодексу України порядком за особою, яка таке будівництво здійснила, лише додає до вже існуючих фактичних обмежень (які з`явились безпосередньо з факту самочинного будівництва) власника земельної ділянки в реалізації свого права власності додаткові юридичні обмеження (пункт 92 постанови). Враховуючи викладене, встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що вимоги про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності за відповідачем на спірну земельну ділянку та садовий будинок, а також скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації вказаної земельної ділянки задоволенню не підлягають, у зв`язку з чим поданий позов слід задовольнити частково. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial