Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

10 жовтня 2024 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної залиттям квартири. Позовна заява мотивована тим, що згідно з актом Шевченківської філії КП «Харківські теплові мережі» про залиття, внаслідок аварії, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання від 23 січня 2024 року, комісія у складі: Начальника АДС Шевченківської філії КП «ХТМ», слюсаря-сантехніка 4 теплового району Шевченківської філій КП «ХТМ», бухгалтера участка № 8 КП «Жилкомсервіс», прийшла до висновку, що причиною залиття квартири [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , є дефект (теча) підводу до рушникосушарки після запірної арматури у ванній кімнаті квартири [ADDRESS] за вказаною адресою , власником якої є [PERSON] . Відповідно до Звіту про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику нерухомого майна № У207/24 виданим ТОВ «ПРОЕКСПЕРТ» від 17 липня 2024 року, внаслідок залиття квартири Позивачу завдано майнову шкоду у розмірі: 148 600 (сто сорок вісім тисяч шістсот) грн 00 коп. Також, вважає, що [PERSON] завдана моральна шкода у зв`язку з душевними стражданнями, яких Позивач зазнав у зв`язку із знищенням та пошкодженням його майна, розмір якої становить 50 000 грн 00 коп. Ухвалою судді Шевченківського (Дзержинського) районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2024 року вищевказану позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Шевченківського (Дзержинського) районного суду м. Харкова від 06 листопада 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної залиттям квартири. Призначено судове засідання по справі. [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позову просила відмовити. Відзив мотивовано тим, що позивач в обгрунтування позовних вимог посилається тільки на два документи, це акт, складений 23 січня 2024 року та затверджений начальником Шевченківської філії КҐІ «Харківські теплові мережі» та звіт про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику нерухомого майна № У207/24. виданого ТОВ «ПРОЕКСПЕРТ» 17 липня 2024 р. Однак ці два документи не можна вважати належними та допустимими доказами. Будь-яких доказів на підтвердження моральної шкоди позивач взагалі суду не надав. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" № 6 від 27.03.1992 р.. розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Матеріали справи не містять доказів вини відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між їх протиправною поведінкою та завданою майновою шкодою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Акт, складений 23 січня 2024 року, та затверджений начальником Шевченківської філії, не можна вважати допустимим та достовірним доказом, з огляду на наступне. В Акті у висновках вказано, що причиною залиття квартри [ADDRESS] , є дефект ( теча ) підводу до рушникосушагтки після запірної арматури у ванній кімнаті квартири [ADDRESS] за вказаною адресою, що не належить до внутришньобудинкової системи виконавця послуг. Наведене не відповідає дійсності, адже особи, зазначені в акті не оглядали її квартиру, її не попереджали про дату огляду моєї квартирі, вона не відмовлялася від допуску для огляду своєї квартири, відповідно, вона не відмовлялася і від підписання акту. Крім того, якщо станом на 12 січня 2024 року ніякої течі в її квартирі не було, тому можна допустити якщо 12 січня 2024 року і сталася якась течія, то може вона була викликана несправністю стояків внутришньобудинкової системи виконавця послуг. Акт складений лише 23 січня 2024 року. При складанні Акту від 23 січня 2024 року, комісією допущені порушення вимог щодо форми акту та його змісту, визначених «Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затверджених наказом Державного комітету з питань житлово- комунального господарства від 17.05.2005 № 76, відсутність у Акті підписів мешканців квартир, зокрема підпису її - відповідача. Комісією не перевірялися інші можливі причини залиття квартири [ADDRESS] . Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76. зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року за № 927/11207 (далі - «Правила»), передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). У додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства). При цьому присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік): прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; дата аварії. її характер та причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття та про обсяг робіт для усунення його наслідків. У листі Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 29.12.2009 р. № 12/20-11-1975 «Щодо ремонту квартири після залиття» зазначено, що при складенні акту про залиття присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної особи є обов`язковою. Тобто факт залиття, характер залиття та його причини, завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість) та його наслідків має бути зафіксований актом комісійного обстеження квартири, складеним за обов`язкової участі винної особи. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної сторони не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи - прізвище, ім`я, по батькові - підписувати складений акт відмовилися). З наведеного слідує, що на підтвердження позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди позивач повинен надати суду належні та допустимі докази, які б підтверджували факт залиття їх квартири з вини відповідача, зокрема, комісійний акт, який складено із додержанням вищевказаних вимог Правил. Разом з цим, наданий позивачем Акт від 23 січня 2024 року не містить відомостей та висновків про винну особу та обсяги робіт, необхідні для усунення наслідків залиття, а також в Акті від 23 січня 2024 року відсутні відомості про обстеження квартири відповідача - моєї квартири, хоча саме технічну несправність сантехнічного обладнання, встановленого в цій квартирі, комісія визнала причиною аварій. Не вказано в Акті від 23 січня 2024 року і про присутність під час їх складання заінтересованих осіб з боку винної та потерпілої сторони, а також відсутні відомості про відмову відповідача від підпису складеного акту. Докази того, що відповідачка була належним чином повідомлена про дату комісійного обстеження, але відмовився прийняти в ньому участі або не надала доступу до своєї квартири чи відмовився підписати складений акт в матеріалах справи відсутні. Отже матеріалами справи підтверджено, що комісійне обстеження та складання відповідного акту проведено без участі відповідачки та без її належного інформування про проведення комісійного обстеження, а також без обстеження квартири відповідачки. У зв`язку з цим Акт від 23 січня 2024 року є не належним доказом наявності вини відповідача, моєї вини, у залитті квартири позивача, оскільки комісія провела огляд пошкоджень лише в приміщенні квартири позивача та не оглянула мою квартиру відповідача, зробивши при цьому висновки, що ймовірною причиною залиття квартири позивача було дефект (теча) підводу до рушникосушарки після запірної арматури у ванній кімнаті квартири [ADDRESS] за вказаною адресою, що не належить до внутришньобудинкової системи виконавця послуг. Крім того в наданому позивачем Акті від 23 січня 2024 року відсутні висновки комісії про особу, що заподіяла шкоду, обсяг робіт, необхідний для усунення наслідків залиття, відсутній висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття і відсутні відомості про обстеження квартири відповідача. Дослідивши вказані документи, враховуючи норми чинного законодавства та правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21.02.2018 року у справі № 2-1974/1 Акт від 23 січня 2024 року не може бути належним та допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди позивачу. Інших доказів неправомірності дій відповідача (моїх дій) щодо залиття належної позивачу квартири позивач не надав і матеріали справи їх також не містять. Щодо звіту про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику нерухомого майна № У207/24, виданого ТОВ «ПРОЕКСПЕРТ» 17 липня 2024 р. (далі - Звіт), не можна вважати допустимим та достовірним доказом. Звітом не підтверджується моя вина з залитті квартири позивача та причинний зв`язок. Звіт було складено лише 17 липня 2024 року, а обстеження оцінщиком нібито проводилося 12 липня 2024 року, тобто - через півроку після нібито залиття. За цей час розмір збитків міг значно збільшитися (вплив грибку та здуття дерев`яних компонентів в квартирі паркету дерев`яних , іншого №36 з часом могло посилюватися) - вказане свідчить про штучне завищення Позивачем розміру шкоди. Звіт про незалежну оцінку не містить Акту про огляд квартири позивача. Доказів що оцінювач особисто оглядав квартиру не надано. Ціни та обсяг робіт в звіті завищені. Також, судячи з сумнівного Звіту незрозумілим є стан квартири [ADDRESS] до її залиття. Вищевикладене підтверджується правовими висновками Верховного Суду. Не згодна зі Звітом про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику нерухомого майна № У207/24, виданого ТОВ «ПРОЕКСПЕРТ» 17 липня 2024 р, який не може бути доказом у цій цивільній справі, оскільки його проводив не експерт, а оцінювач, який не є експертом, ТОВ «ПРОЕКСПЕРТ» не є експертною установою. Таким чином, залиття квартири позивача відбулося не з її вини. Крім того, Звіт про оцінку не може бути допустимим та достовірним доказом на підтвердження розміру збитків внаслідок залиття. Враховуючи, що позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди є похідною від позовної вимоги про стягнення майнової шкоди, яка задоволенню не підлягає (з огляду на викладене вище), вважаю недоведеною наявність вини відповіла у завданні моральної шкоди Позивачеві затопленням квартири останнього, а тому позовні вимоги позивача у цій частині задоволенню також не підлягають. Все вищенаведене є підставою для відмови у позові [PERSON] про відшкодування матеріальної га моральної шкоди. У судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити. У судовому засіданні відповідачка та представник відповідачки у задоволенні позову просили відмовити повністю. Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з актом Шевченківської філії КП «Харківські теплові мережі» про залиття, внаслідок аварії, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання від 23 січня 2024 року, комісія у складі: Начальника АДС Шевченківської філії КП «ХТМ», слюсаря-сантехніка 4 теплового району Шевченківської філій КП «ХТМ», бухгалтера участка №8 КП «Жилкомсервіс», прийшла до висновку, що причиною залиття квартири [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , є дефект (теча) підводу до рушникосушарки після запірної арматури у ванній кімнаті квартири [ADDRESS] за вказаною адресою, власником якої є [PERSON] . Відповідно до Звіту про незалежну оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику нерухомого майна № У207/24, виданим ТОВ «ПРОЕКСПЕРТ» від 17 липня 2024 року, внаслідок залиття квартири позивачу завдано майнової шкоди у розмірі 148 600 (сто сорок вісім тисяч шістсот) грн 00 коп. За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Згідно з приписами ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, обчислюється, виходячи із реальної вартості втраченого майна або вартості виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі на момент розгляду справи. Факт наявності шкоди майну позивача повинен підтверджуватися належними та допустимими доказами, позивачем доведено та обґрунтовано розмір спричиненої майнової шкоди. Відповідно до ст. 76 ЦПК України дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів) для вирішення справи, встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством (ч. 1 ст. 102 ЦПК України). Причина затоплення квартири має бути підтверджена актом про затоплення чи висновком судового експертного-будівельного дослідження. Якщо позивачем доведено розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, то завдана шкода підлягає стягненню з відповідача в суді. Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України). Так, згідно з актом Шевченківської філії КП «Харківські теплові мережі» про залиття, внаслідок аварії, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання від 23 січня 2024 року, комісія у складі: начальника АДС Шевченківської філії КП «ХТМ», слюсаря-сантехніка 4 теплового району Шевченківської філій КП «ХТМ», бухгалтера участка №8 КП «Жилкомсервіс», дійшла висновку, що причиною залиття квартири [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , є дефект (теча) підводу до рушникосушарки після запірної арматури у ванній кімнаті квартири [ADDRESS] за вказаною адресою , власником якої є [PERSON] . Згідно з пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, який повинен встановлювати причини залиття, зокрема чи залиття спричинено унаслідок несправності внутрішньо-будинкових мереж водопостачання та водовідведення та з`ясування питання чи не було це наслідком недбалості осіб, мешканців квартир або інші обставини, що могли спричинити залиття. Форма вказаного акта встановлена в додатку № 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій. Так, згідно з вказаними Правилами акт складається комісією за участю представників організації, яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, та організації, яка обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення, водопостачання та водовідведення, представника будинку або будинкового комітету і затверджується начальником організації, яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб як від потерпілої, так і від винної сторін є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата його складання; прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника квартири, що зазнала шкоди; прізвище, ім`я, по батькові власника квартири, з вини якого сталося залиття; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода, обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей; висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність і у такому випадку в акті має бути зазначено, що такі особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися з тих чи інших причин. Основною метою при складанні акту залиття квартири є встановлення причин залиття, та осіб, відповідальних за спричинену шкоду. Позивачем не оспорювався відповідний акт у встановленому законом порядку та протягом усього розгляду справи. Акт про залиття це обов`язковий документ, який складається комісією з метою фіксування події та з`ясування причин залиття приміщення. Пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76, передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). Акт про наслідки залиття житлового приміщення повинен обов`язково містити /шаблон Акту/: 1) Комісію у складі: 1.1. Представника організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; 1.2. Представника організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання; 1.3. Представника власника будинку, будинкового комітету; 1.4. Начальника організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (для затвердження); 1.5. Зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної (обов`язково). 2) Наступні відомості: 2.1. Дата складання акта (число, місяць, рік); 2.2. Прізвища, ініціали та посади членів комісії; 2.3. Прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; 2.4. Адреса квартири, поверх, форма власності; 2.5. Характер залиття та його причини; 2.6. Завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); 2.7. Висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Складання акту про наслідки залиття житлового приміщення з порушенням вищевказаних вимог (діючого законодавства) є однією з підстав для відмови в задоволенні позовної заяви оскільки акт, в розумінні закону, є єдиним документом, яким підтверджується факт залиття квартири. Вказане твердження підтверджується актуальним висновком Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №2-1974/11, в якому зазначено наступне: "виходячи з викладеного, правильним є висновок суду першої інстанції, з яким обґрунтовано погодився апеляційний суд, що вищевказаний акт від 12 грудня 2007 року не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, в ньому не зазначені конкретні причини залиття квартири та особи, які допустили таке залиття, інші необхідні для такого документа реквізити. Тому цей акт не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди". Таким чином, в даному спорі беззаперечних та достатніх доказів, що саме з вини відповідачки [PERSON] у справі сталося залиття квартири позивачка суду не надано. Разом з цим, наданий позивачем Акт від 23 січня 2024 року не містить відомостей та висновків про винну особу та обсяги робіт, необхідні для усунення наслідків залиття, а також в Акті від 23 січня 2024 року відсутні відомості про обстеження квартири відповідачки, хоча саме технічну несправність сантехнічного обладнання, встановленого в цій квартирі, комісія визнала причиною аварій. Не вказано в Акті від 23 січня 2024 року і про присутність під час їх складання заінтересованих осіб з боку винної та потерпілої сторони, а також відсутні відомості про відмову відповідача від підпису складеного акту. Докази того, що відповідачка була належним чином повідомлена про дату комісійного обстеження, але відмовилась прийняти в ньому участі або не надала доступу до своєї квартири чи відмовилась підписати складений акт в матеріалах справи відсутні. Отже матеріалами справи підтверджено, що комісійне обстеження та складання відповідного акту проведено без участі відповідачки, а також без обстеження квартири відповідачки. При цьому наданий акт про залиття від 23 січня 2024 року не відповідає вимогам, викладеним у наведених вище Правилах. Зі змісту вказаного акту не вбачається жодних відомостей про те, що при його складанні були присутні власники (їх представники) чи мешканці квартири або ж, що такі особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися з тих чи інших причин. Вказаний акт взагалі не містить відповідних граф для заповнення реквізитів про власників/мешканців квартир потерпілої та винної сторони, як це передбачено у Додатку 4 Правил. Крім того, в акті не зазначено прізвище, ім`я, по батькові власника квартири, що зазнала шкоди, поверху її розташування, форму власності. Всупереч встановленим вимогам відповідачка не залучалася до складання акту про залиття квартири позивачки, не брала участі при огляді залиття квартири комісією, не була для цього запрошена, не мала можливості зауважити чи заперечити з питань огляду, надати з цього приводу пояснення, і не отримала під розпис акт про залиття. Взагалі не була оглянути її квартира, власницею якої вона є. Вказаний акт також не містить конкретної особи, що саме допустила таке залиття. Постановою Верховного Суду від 10.05.2018 у справі №465/2120/14-ц зроблено наступні висновки: "виходячи з викладеного суди не звернули увагу на невідповідність акта обстеження від 06 лютого 2014 року зазначеним Правилам, оскільки він не містить відомостей щодо характеру залиття та його причини, не зазначено осіб, які допустили таке залиття, а також інші необхідні відомості, які слід зазначити при складанні такого виду документа. Майже аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 640/8205/17, відповідно до якої суд дійшов висновку, що "Враховуючи викладене, правильним є висновок суду першої інстанції, з яким обґрунтовано погодився апеляційний суд, що вищевказаний акт від 07 липня 2014 року не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, в ньому не зазначені конкретні причини залиття квартири та особи, які допустили таке залиття, інші необхідні для такого документа реквізити. Тому цей акт не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди. Отже, доводи відповідача щодо відсутності її вини у залитті квартири позивача правомірно взято судами до уваги". В постанові Верховного Суду від 24.06.2021 у справі №242/4773/17 міститься наступний висновок: "цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Позивач не зобов`язаний доводити вину відповідача у заподіянні шкоди. Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду". В постанові Верховного суду від 25.11.2020 у справі № 344/11147/17 визначено, що "акт від 08 липня 2017 року не відповідає вимогам, викладеним у Правилах, в ньому не зазначені конкретні причини залиття квартири та особи, які допустили таке залиття, відсутній висновок про встановлення вини особи, яка вчинила залиття та інші необхідні для такого документа реквізити, а тому обґрунтованим є висновок судів попередніх інстанцій про те, що цей акт не може бути належним і допустимим доказом заподіяння відповідачем майнової шкоди. Інших доказів неправомірності дій відповідача щодо залиття належної позивачу квартири матеріали справи не містять. Клопотань про проведення судової експертизи з метою з`ясування причин залиття квартири позивач не заявляв". Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх постановах про те, що у разі невідповідності складеного акту вимогам Правил щодо його складання, він не може бути належним та допустимим доказом у справі, за відсутності інших доказів, що свідчать про винуватість відповідача у заподіянні шкоди, а тому залишив без змін рішення судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири. Сторона позивача в ході розгляду справи не заявляла клопотання про проведення експертизи для встановлення дійсної причини залиття квартири. Отже, судом не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між залиттям та протиправними діями відповідачки. Крім того, Звіт № У207/24 про оцінку вартості майна є також неналежним доказом, оскільки залиття сталося 12 січня 2024 року, дата обстеження - 12 липня 2024 року, дата складання звіту - 17 липня 2024 року. Належним доказом розміру матеріальної шкоди може слугувати, наприклад, висновок експертизи, кошторис складений відповідною будівельною організацією (зазначені висновки містяться в ухвалах ВССУ від 16 листопада 2016 року у справі № 644/11576/15-ц; від 31 травня 2017 року у справі № 761/10016/13-ц; від 17 серпня 2017 у справі № 667/8086/15-ц). Оскільки, розмір завданої шкоди є істотною обставиною, яка підлягає доведенню, і суд, виходячи із принципу диспозитивності, за відсутності належних доказів, не може на власний розсуд визначати розмір завданої шкоди, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими, достатніми доказами розміру завданої шкоди. Враховуючи вказані висновки Верховного Суду, зібрані у справі докази, невідповідність акту від 23 січня 2024 вимогам Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженим наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 №927/11207, відсутність доказів, які б свідчили про факт завдання шкоди саме відповідачем, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У відповідності до статті 12 ЦПК України, розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 січня 1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до абз. 2 пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 січня 1995 р. відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жодних доказів на підтвердження вини [PERSON] в залитті квартири позивачки суду надано не було. Посилання позивача ґрунтуються лише на припущеннях. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із нищенням чи пошкодженням її майна. Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Суд зазначає, що оскільки завдання позивачу матеріальної шкоди неправомірними діями відповідача не встановлено, підстави для відшкодування моральної шкоди також відсутні. За таких обставин, на підставі вищевикладеного, у зв`язку з відсутністю будь-яких належних та достатніх доказів того, що залиття належної позивачці квартири відбулося саме з вини відповідачки [PERSON] , внаслідок її протиправних дій, та причинно-наслідкового зв`язку, враховуючи, що позовні вимог про відшкодування моральної шкоди, є похідними від основної позовної вимоги, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed