Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , у якому просить суд: позбавити батьківських прав відповідача відносно неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.12.2012 між сторонами було зареєстровано шлюб. Від вказаного шлюбу у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . 11.07.2017 шлюб між сторонами було розірвано. Позивачка вказує, що задовго до припинення шлюбу, сторони стали проживати окремо, дитина залишилася з матір`ю і на момент подання позову повністю перебуває на її вихованні, утриманні та забезпеченні. Відповідач в свою чергу, з моменту припинення шлюбу не приймає жодної участі у вихованні дитини, не виконує свої батьківські обов`язки, не надає матеріальної допомоги, не піклується про фізичний та моральний розвиток дитини. Зокрема, він не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не забезпечує одягом, не створює умов для отримання нею освіти, а також умов для розвитку її здібностей (позашкільна освіта). Крім того, за час відвідування дитиною школи, батько жодного разу не навідав її, не приводив до школи та не забирав додому, не брав участі у батьківських зборах чи інших формах комунікації зі школою, не цікавився успішністю дитини. Відтак батько ухиляється від забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Відповідач не робить жодних спроб з метою побачитися чи поспілкуватися з дитиною, не цікавиться її життям, не з`ясовує і не забезпечує її потреби, не займається її вихованням та не підтримує матеріально, тобто фактично він самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Окрім того, позивачка зазначила, що відповідач раніше перебував на обліку у лікаря-нарколога та внаслідок вживання наркотичних речовин він постійно перебував у пригніченому стані. Спілкування батька з дитиною у такому стані негативно впливає на свідомість дитини, її світосприйняття та розвиток особистості. Поведінка батька, викликана наркотичною залежністю, є неприйнятною і не узгоджується з принципами належного виховання та розвитку дитини, суперечить інтересам дитини в цілому. З огляду на це, позбавлення батьківських прав позитивно вплине як на обставини щодо виховання і розвитку дитини, так і створить додаткові умови щодо її безпечного виховання, захисту її здоров`я, сприятиме захисту її прав. Крім того, 04.06.2018 Дарницьким районним судом міста Києва у справі № 753/9583/18 прийнято рішення у формі судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини - [PERSON] починаючи з 24.05.2018 і до досягнення дитиною повноліття. Втім відповідач аліменти на утримання дитини не сплачує, відверто ухиляється від обов`язку по утриманню дитини, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 335 141,50 грн. Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва Арапіної Н.Є. від 25.09.2024 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки, витребувано докази. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13.11.2024 витребувано у Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр № 1 Дарницького району міста Києва» та Комунального некомерційного підприємства «Київська міська наркологічна лікарня «Соціотерапія» докази у справі. 21.01.2025 до суду на виконання ухвали суду від 13.11.2024 надійшла відповідь Комунального некомерційного підприємства «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія». В судовому засіданні 11.02.2025 судом задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - [PERSON] про приєднання письмових доказів до матеріалів справи. 27.02.2025 від адміністрації комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр №1 Дарницького району м. Києва» надійшла відповідь на запит суду від 11.02.2025. Розпорядженням керівника апарату Дніпровського районного суду міста Києва №234 від 20.03.25 відповідно до п.п.2.3.50 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду, здійснено повторний автоматичний розподіл вказаної судової справи між суддями. 24.03.2025 цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, була передана в провадження судді Катющенко В.П., відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2025. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27.03.2025 прийнято дану цивільну справу до свого провадження та призначено підготовче судове засідання. 26.08.2025 від Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі. 26.08.2025 до суду надійшов висновок Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення батьківських прав. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04.09.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 04.09.2025 до суду надійшла заява від представника позивача про розгляд справи за їх відсутності. Додатково у заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у жодне судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, правом на подання відзиву не скористався. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторони позивача та відповідача, та за згодою сторони позивача ухвалити заочне рішення. Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, серія [NUMBER] , актовий запис № 781 (а.с.11). Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 11.07.2017 у справі № 753/10758/17, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 08.12.2012 Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1631 (а.с.12-13). 04.06.2018 Дарницьким районним судом міста Києва видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи із 24.05.2018 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.17). Довідкою виданою Дарницьким відділом державної виконавчої служби у місті Києві від 26.06.2024 підтверджується те, що [PERSON] , має заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, яка станом на 01.06.2024 становить 335 141,50 грн (а.с.19). Актом про фактичне місце проживання від 15.07.2024 підтверджується той факт, що [PERSON] , [INFO] , фактично проживає без реєстрації з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджують сусіди [PERSON] , [PERSON] та власник квартири [PERSON] (а.с.14). Як вбачається з довідки виданої директором школи І-ІІІ ступенів № 309 Дарницького району міста Києві № 03-01/215 від 01.07.2024, батько учениці 6-А класу, [PERSON] , [INFO] , контакту зі школою не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує, не бере участь у батьківських/шкільних вайбер-чатах. Учениця 6-А класу [PERSON] регулярно відвідує заняття в школі. Дитина завжди охайна, доглянута. Мати дитини спілкується з вчителями, які навчають її дитину, цікавиться шкільним життям дитини. Дитину в школу приводить та забирає мати та дідусь (а.с.15). Довідкою лікаря медичного центру «БЕБІ» Фенчин Б.Б. від 01.07.2024 засвідчено те, що вона, лікар-педіатр, веде [PERSON] з її народження, її батько [PERSON] ніколи не підтримував контакту з нею, як з лікарем. Звернень про медичну допомогу дитині від [PERSON] не надходило та станом здоров`я дитини не цікавився. Виклики здійснювалися матір`ю [PERSON] , дитину приводила на прийом та забирала з нього виключно мати (а.с.16). Крім того, судом встановлено, що ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва у справі № 755/2183/13-к, [PERSON] звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення дій, передбачених ч.1 ст. 309 КК України на підставі ч.4 ст. 309 КК України (а.с.64-67). 21.01.2025 Комунальне некомерційне підприємство «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» на виконання ухвали суду від 13.11.2024 повідомило, що за обліковими даними гр. [PERSON] , [INFO] , починаючи з 01.01.2013 під наглядом лікаря-нарколога в КНП «КМНКЛ «Соціотерапія» не перебуває (а.с.70). 27.02.2025 Комунальне некомерційне підприємство «Консультативно-діагностичний центр № 1 Дарницького району м. Києва» повідомило, що в штатному розпису закладу відсутні посади лікаря-психіатра та лікаря нарколога, що надають консультативну допомогу. Запитувана інформація в закладі відсутня (а.с.85). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Згідно з частинами другою, третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.4 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч.5 ст. 19 подає суду письмовий висновок щодо розв`язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновком Органу опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав від 22.08.2025 № 101-7641 визначено за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Комісією встановлено, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . При проведенні обстеження житлово-побутових умов проживання дитини встановлено, що для неї створені належні умови для проживання, відпочинку, навчання та розвитку. Під час засідання комісії були присутні мати [PERSON] та малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , яка повідомила про те, що підтримує свою матір у її рішенні позбавити батьківських прав її батька. [PERSON] під час засідання комісії, повідомила про те, що [PERSON] має наркотичну залежність, яка стала підставою для їх розлучення. Крім того, повідомила, що востаннє бачила [PERSON] , коли [PERSON] було 4 місяці. [PERSON] , стверджує, що пасивна поведінка [PERSON] по відношенню до їх доньки унеможливлює проведення реєстрації її місця проживання, її виїзд за кордон з метою навчання, тощо. Не зважаючи на те, що [PERSON] було належним чином повідомлено про засідання комісії, останній на засідання комісії не з`явився (а.с. 131-132). Як роз`яснено у пунктах 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 724/743/15-ц (провадження № 61-16157св18) сформульовано висновки про те, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У частині першій статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику ЄСПЛ як джерело права. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України», зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. У рішенні від 10.09.2019 у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї. У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Під час розгляду даного цивільного спору судом було установлено, що відповідач свої батьківські обов`язки щодо дочки не виконує, нехтує своїми обов`язками по утриманню та вихованню дитини, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створення належних умов для розвитку її природних здібностей. Відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки та забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Тобто, відповідач не позбавлений можливості все ж таки змінити своє ставлення до дитини та її виховання і у подальшому поставити питання про поновлення у батьківських правах (стаття 169 СК України), а також не позбавлений можливості звернутись до суду із заявою про надання йому права на побачення з дитиною (ст. 168 СК України). Аналізуючи вищевикладені обставини, оцінюючи докази в їх сукупності, з позиції належності та допустимості кожного з них, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved