Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

У серпні 2025 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування\~позову зазначила,\~що 10\~травня 1994\~року між\~нею -\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~та [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~укладено шлюб,\~який зареєстрований\~Відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Великоберезнянського районного\~управління юстиції\~Закарпатської області,\~про що\~складено відповідний\~актовий запис\~№18.\~У шлюбі у сторін народилися сини [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Стверджує, що шлюбні відносини між сторонами не складаються, спроби відновити колишні почуття не вдаються, спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки, кожен має протилежні погляди на шлюб та сім`ю, виникають постійні сварки, які негативно відображаються на психологічному стані подружжя і дітей. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені, вони не проживають разом як чоловік і дружина протягом року, втрачено фізичні та духовні зв`язки. На думку позивачки, подальше сумісне життя та збереження сім`ї є неможливим, таким, що суперечить її інтересам та інтересам їхніх дітей, тому просить не застосовувати строк для примирення. Зазначає,\~що їхні\~сини [PERSON] та [PERSON] постійно проживають разом з нею за її зареєстрованим місцем проживання. Спір з приводу майна, набутого під час перебування у шлюбі, на момент звернення до суду відсутній. Посилаючись на ст.ст.104, 105, 110, 111, 112, 113 Сімейного кодексу України, позивачка просить розірвати шлюб, залишити синів проживати з нею та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Просить судовий збір з відповідача не стягувати. Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 14 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін. Відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надав. У судове засідання 4 листопада 2025 року учасники судового розгляду не з`явилися. Позивачка, будучи повідомленою про дату, час та місце проведення судового розгляду, в судове засідання не з`явилася. Представник позивачки адвокат Брітова Е.А. у судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просить розгляд проводити без їхньої участі, позов підтримує. Судом надіслане повідомлення про дату, час та місце проведення судового засідання за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання відповідача [PERSON] , що встановлена в порядку передбаченому ч.ч. 6, 7 ст. 187 ЦПК України, однак поштова кореспонденція повернулася з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», іншої адреси відповідача суду не повідомлено. В силу приписів п.4 ч.8 ст.128 ЦПК Українитака поштова кореспонденція вважається врученою належним чином. Відповідно до ст.223 ЦПК України неявка сторін, які були повідомлені про дату, час та місце проведення судового розгляду, не перешкоджає розгляду справи по суті. Враховуючи неявку учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов належить задовольнити частково, зважаючи на таке. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (повторно), виданого 21 серпня 2014 року, судом установлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 10 травня 1994 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Великоберезнянського районного управління юстиції Закарпатської області, про що було складено відповідний актовий запис №18. Подружжя має дітей: сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 23 вересня 2023 року), та сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 23 вересня 2023 року), які зареєстровані та проживають за адресою місця проживання та реєстрації позивачки, що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади №2025/009677464 від 17.07.2025; №2025/009678616 від 17.07.2025; №2025/009679536 від 17.07.2025, та актом про встановлення факту проживання від 1 серпня 2025 року. Позивачка, вказуючи на наявність підстав для розірвання шлюбу, звернулася до суду з вказаним позовом за захистом своїх порушених прав. Таким чином, спірні правовідносини з приводу припинення шлюбу, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами права, які містяться в главі 11\~Сімейного кодексу\~України (далі - СК України). Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги заяву позивачки, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їхніх дітей, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, що визначено ч. 3 ст. 105 СК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст.110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст.112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Положеннями ст.24\~СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин - факту припинення між сторонами шлюбних стосунків, суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно та подальше спільне проживання лише суперечитиме інтересам позивачки, що має істотне значення. При цьому, судом враховуються аргументи позивачки, наведені нею в позові на підтвердження підстав для його задоволення, зокрема, щодо припинення подружніх відносин, оскільки такі знайшли своє підтвердження в ході дослідження зібраних по справі доказів, та не оспорювалися відповідачем. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд не вбачає підстав для зупинення провадження по справі, в зв`язку з наданням сторонам строку на примирення. Приймається до уваги судом і та обставина, що сторони будь-якого бажання щодо примирення та збереження сім`ї не висловили, хоча мали таку можливість. Враховуючи, що позивачка просить залишити їй шлюбне прізвище, суд вважає за можливе у відповідності до вимог\~статті 113 СК України\~після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище « [PERSON] ». У позові [PERSON] також заявляє вимогу про залишення синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживати з нею. Згідно з ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно зі ст.141 СК мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ч.ч.2, 8, 9, 10 ст.7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] і на час звернення до суду з позовом йому виповнилося 14 років, [PERSON] народився [INFO] і на час звернення до суду з позовом йому виповнилося 12 років. Отже, в силу вищенаведених норм чинного законодавства неповнолітній [PERSON] може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків, а місце проживання малолітнього [PERSON] визначається за спільною згодою батьків та згоди дитини. Як встановлено судом, сини сторін [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають з своєю матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Вказане підтверджується Актом про встановлення факту проживання від 1 серпня 2025 року, складеним депутатом Великоберезнянської селищної ради Закарпатської області Ігнатей М.М. та сусідами-свідками [PERSON] та [PERSON] . Приймаючи до уваги викладене, враховуючи положення статті 29 ЦК України та статті 160 СК України, суд вважає, що підстави для визначення судом місця проживання дитини, якій виповнилось 14 років, відсутні, тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] про залишення проживати неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом з нею слід відмовити. Що стосується вимоги [PERSON] про залишення проживати малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , якому виповнилось 12 років, разом з позивачкою, то суд зауважує, що до матеріалів позову позивачкою не подано доказів у підвердження того, що наявна спільна згода батьків та згода дитини щодо цього. З урахуванням наведеного, вимогу про залишення синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживати з позивачкою, суд залишає без задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує вимоги ч.1 ст.141 ЦПК України та вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору.

Outcome: partial