Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Позивач [PERSON] подала до суду позов до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служба у справах дітей Ходорівської міської ради, у якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору покликається на те, що 16 січня 2017 року рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області розірвано її шлюб з [PERSON] , у якому вони перебували з 12 червня 2007 року. Від шлюбу у них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Зазначеним вище рішенням було також вирішено питання стягнення аліментів на утримання трьох дітей, зокрема, у розмірі 600 гривень на кожну дитину. На підставі вказаного рішення 30 січня 2017 року було видано виконавчий лист в частині стягнення аліментів на утримання дітей. Згідно з даними розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні ЗВП № 63018667 боржником було сплачено всього 7101,87 грн. Заборгованість станом на 17 березня 2025 року становить 94 554,63 грн. У витягу з Єдиного реєстру боржників від 05 травня 2025 року є відомості про боржника [PERSON] . Вона як стягувачка не отримувала аліментів у період з 01 січня 2024 року по 31 березня 2025 року. Як до, так і після розірвання шлюбу батько дітей не цікавиться життям дітей, не допомагає, не приймає участі у вихованні, зловживає алкогольними напоями, жодним чином не спілкується з дітьми. Всі питання з приводу шкільного життя, лікування, догляду тощо вона вирішую самостійно. Відповідач добровільно пішов з життя своїх дітей, не спілкується з ними, не виявляє жодного інтересу до дітей, не сприяє створенню умов для отримання ними освіти. Вона уклала шлюб з [PERSON] 27 вересня 2024 року і на даний час проживає з ним. Всі разом вони проживають із їхньою спільною донькою за однією адресою. Її чоловік займається вихованням її дітей від попереднього шлюбу, вони перебувають на його повному утриманні. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, однак позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоч повідомлений про дату, час і місце його проведення належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності не подав, правом на подання відзиву не скористався. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, підтримання висновку у повному обсязі та задоволення позову. Заяви, клопотання, подані учасниками справи. Представником позивача подано заяви про проведення підготовчих засідань за його відсутності (а.с.52, 70-71), клопотання про приєднання доказів (а.с.63-64), заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі (а.с.85). Представником третьої особи подано клопотання про розгляд справи за її відсутності, підтримання висновку у повному обсязі та задоволення позову (а.с.62). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 26.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.43-44). Ухвалою підготовчого засідання від 13.06.2025 відкладено підготовче засідання (а.с.53). Ухвалою підготовчого засідання від 05.08.2025 закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.72). Зважаючи на вимоги статті 280 та частини 2 статті 247 ЦПК України, судом 28.10.2025 проведено заочний розгляд справи за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З урахуванням ухвалення цього рішення за відсутності учасників справи, датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення. Позиція суду. Суд, з`ясувавши обставини, на які сторона позивача посилається як на підставу позовних вимог, зваживши на позицію третьої особи, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження від 19.11.2008, 14.12.2010, 24.12.2014 (а.с.20-22). Відповідно до рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 16.01.2017 та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб, сформованого 02.10.2018, розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 12.06.2007 року, Великоглібовицькою сільською радою Перемишлянського району Львівської області, актовий запис № 4. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 600 гривень на кожного щомісячно, починаючи з 30.11.2016 року і до досягнення ними повноліття. Дошлюбне прізвище [PERSON] « [PERSON] » (а.с.18, 19). Згідно з розрахунком заборгованості по аліментах у зведеному виконавчому провадженні №63018667 загальна заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] за період з червня 2023 року по 17 березня 2025 року становить 94\~554,63 грн. Боржником сплачено 7\~101,87 грн у серпні 2024 року. Згідно заяви стягувача від 27.02.2024 аліменти по 01.06.2023 сплачено повністю (а.с.24-25, 27). Стосовно [PERSON] , [INFO] , станом на 05.05.2025 наявна інформація у Єдиному реєстрі боржників (а.с.26). За змістом психолого-педагогічних характеристик на [PERSON] , 2008р.н., [PERSON] , 2010р.н., [PERSON] , 2014р.н., мати цікавиться навчанням сина [PERSON] , надає допомогу класному керівнику, відвідує школу на прохання адміністрації та вчителів. Батько проживає окремо, дитиною [PERSON] не цікавиться. Здобувач освіти виховується в неповній сім`ї. Мати виховує [PERSON] самостійно. Мати [PERSON] підтримує контакт з класним керівником по телефону, а також з`являється до школи за проханням адміністрації та вчителів (а.с.28-30). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 27.09.2024 (а.с.31). [PERSON] постійно проживає з дітьми без реєстрації в будинку чоловіка [PERSON] в с. Великі Глібовичі Львівського району Львівської області, про що свідчить довідка ВК Бібрської міської ради від 06.05.2025 (а.с.32-35). Згідно з висновком органу опіки та піклування Ходорівської міської ради, затвердженого рішенням Ходорівської міської ради № 126 від 20.05.2025, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У висновку, окрім іншого, органом опіки та піклування з`ясовано думки дітей [PERSON] та [PERSON] щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав їх батька [PERSON] , відповідно до якої батько не цікавиться їх життям та навчанням протягом тривалого часу, не телефонує до них, не допомагає, тому вони не заперечують щодо позбавлення його батьківських прав (а.с.65, 66-68). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю обставин, які свідчать про ухилення батька неповнолітніх дітей від виконання своїх обов`язків по їх вихованню. Норми права, які застосував суд. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України (далі СК України), Закону України «Про охорону дитинства» (далі Закон №2402-III) та Конвенції ООН про права дитини (далі Конвенція). Так, відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Приписами частин 1, 2 статті 12 Закону №2402-III визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з положеннями частини 2 статті 15 Закону №2402-III батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Таким чином, обставина проживання батька (матері) дитини окремо від неї не звільняє батька (матір) від обов`язку брати участь у вихованні цієї дитини. За змістом приписів частин 1, 4 статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на положення частини 2 статті 10 ЦПК України, суд враховує норму статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, відповідно до якої Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Узагальнені обставини, встановлені судом. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На даний час діти проживають з мамою та знаходяться на її утриманні. Позивач, аргументуючи обґрунтованість поданого позову, покликається на ухилення батьком дітей від виконання своїх обов`язків по їх вихованню, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності підстав для задоволення позову. Надавши оцінку аргументам сторони позивача, суд зауважує, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд підкреслює, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою як для батька (матері), так і для дитини серйозні правові наслідки, однак, водночас, зауважує, що за певних обставин це є єдиним способом забезпечення якнайкращих інтересів дітей. Так, наявні у справі докази переконливо свідчать про те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків і тривалий час взагалі не займається вихованням дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Він не піклується про них та їх розвиток, не цікавиться їхнім здоров`ям, життям та навчанням. Матеріали справи не містять жодних фактичних даних, які б вказували на наявність у відповідача труднощів чи перешкод, що унеможливлюють виконання ним обов`язку по вихованню дітей, тобто наявність об`єктивних причин, які б не залежали від його волі та пояснювали таку поведінку відповідача. Таким чином, з огляду на викладене у своїй сукупності, суд доходить переконання, що відсутність будь-яких дій зі сторони відповідача стосовно своїх дітей щодо їхнього виховання, є свідомою бездіяльністю, а відтак умисною та винною поведінкою. Така поведінка відповідача свідчить про нехтування своїми обов`язками щодо виховання дітей, тому дає підстави стверджувати, що він усвідомлено ухиляється від виконання цих обов`язків. Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. Також, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що ухвалене у цій справі рішення є заочним, а відтак може бути переглянуто судом за його заявою, поданою у визначений процесуальним законом строк (протягом тридцяти днів з дня його проголошення). На підставі статті 51 Конституції України, статей 155, 164-166 Сімейного кодексу України, статей 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства», статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року та

Outcome: approved