Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

В червні 2025 року [PERSON] звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, в обґрунтування якого вказала, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від даного шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] , який на даний час навчається та потребує матеріальної допомоги, а тому просить стягувати щомісячно з відповідача на свою користь аліменти на час навчання сина в розмірі 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу). \~ \~ \~ \~Позивач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, окрім того в заяві зазначила, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечує. Третя особа [PERSON] подав заяву, в якій позов [PERSON] про стягнення аліментів підтримує, просить справу розглянути за його відсутності. \~ \~ \~ \~Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, відзив на позов не подав. За таких обставин, суд із письмової згоди позивача ухвалив провести заочний розгляд справи відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . [PERSON] проживає із матір`ю [PERSON] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 13.05.2025 року з відомчої системи ДМС. Згідно довідки № 08/165 Національної академії державної прикордонної служби України імені Б. Хмельницького від 13.05.2025 [PERSON] зарахований на навчання 30.07.2024, денної форми навчання, термін навчання 4 роки. Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Аналіз ст. ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. 30.04.2025 [PERSON] уклав контракт із Національною академію Державної прикордонної служби України ім. Б.Хмельницького, за умовами якого добровільно вступив на військову службу (навчання). Згідно довідки [INFO] від 13.05.2025 № 08/165 [PERSON] зарахований на навчання до вищого військового навчального закладу Держприкордонслужби, включений до списків особового складу, поставлений на всі види забезпечення на навчальному закладі з дня призначення на посаду курсанта. При цьому суд враховує ту обставину, що син знаходиться на навчанні в іншому місті та часто приїздить додому, також, окрім підручників, в нього є необхідність в інших канцелярських приладдях, засобах гігієни та інш. Виходячи з наведеного, оскільки повнолітньому [PERSON] не виповнилося 23 років, він продовжує навчання, потребує при цьому матеріальної допомоги, у відповідача є можливість надавати таку допомогу, тому суд вважає, що відповідач може надавати допомогу у розмірі 1/7 (однієї сьомої) частини усіх видів заробітку (доходу) до закінчення навчання сином. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а з [PERSON] належить стягнути аліменти у розмірі 1/7 (однієї сьомої) частини усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 17 червня 2025 року і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення [PERSON] , 23 років. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. до яких належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Представництво та захист позивача [PERSON] здійснював адвокат Іваницький А.М., на підставі договору про надання правової допомоги від 22.05.2025, згідно п. 4 якого розмір гонорару сторони погодили в розмірі 12000грн. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене та часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: partial