Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Павло Васильєв, звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Білгород-Дністровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у якому просить визнати громадянина України [PERSON] батьком дитини [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження актовий запис про народження № 05 від 09 січня 2013 року, складений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новотроїцького районного управління юстиції Херсонської області на підставі ст. 129 Сімейного кодексу України із одночасним внесенням змін до актового актовий запис про народження № 05 від 09 січня 2013 року, складений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новотроїцького районного управління юстиції Херсонської області: в графі «Відомості про дитину» вказати - [PERSON] , [INFO] , замість [PERSON] ; - в графі «Відомості про батька» вказати - [PERSON] , [INFO] , громадянин України, при цьому виключивши відомості про [PERSON] , [INFO] , громадянина України як батька дитини. Стислий виклад вимог позивача та відповідача Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] , [INFO] , 18 вересня 2021 року уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] , яка після реєстрації шлюбу отримала прізвище « [PERSON] » (актовий запис № 59 від 18 вересня 2021 року, складений Новотроїцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Генічеському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 18 вересня 2021 року, виданого Новотроїцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Генічеському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Між тим, [PERSON] з початку лютого 2011 року проживав однією сім?єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , яка на той момент перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , проте фактичні шлюбні відносини з останнім були вже припинені наприкінці 2010 року, однією сім?єю не проживали, не мали будь-яких зв?язків, контактів тощо притаманних подружжю, а юридичне оформлення розірвання шлюбу відбулось значно пізніше. Проте, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] [PERSON] (потім - « [PERSON] , народила дитину. Після народження дитини через деякий час [PERSON] та [PERSON] (потім - « [PERSON] , припинили проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу, тривалий час не спілкувались, однак у 2020 році знову почали мешкати однією сім?єю та кінцевому випадку 18 вересня 2021 року уклали (зареєстрували) шлюб між собою. Таким чином, [PERSON] , [INFO] , є матір?ю малолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09 січня 2013 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новотроїцького районного управління юстиції Херсонської області, актовий запис про народження № 05 від 09 січня 2013 року, складений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новотроїцького районного управління юстиції Херсонської області, а також Довідкою від 26 лютого 2023 року № 5111-5002605138 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та Карткою реєстрації особи на [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається із вказаного свідоцтва про народження дитини та зазначених документів, батьком дитини записано [PERSON] , громадянина України (Відповідача). Відповідно до ст.122 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров?я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Таким чином, запис про батька при народженні дитини - [PERSON] , оскільки на момент народження [PERSON] (потім - « [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі, здійснено на підставі вказаного положення Сімейного кодексу України та в даному випадку державою засвідчено факт походження дитини саме від осіб, які на момент народження дитини перебували між собою у зареєстрованому шлюбі. Однак, Позивач переконаний, що він є справжнім біологічним батьком дитини. Вказане обумовлено тим, що між Відповідачем та вказаною дитиною наявне кровне біологічне споріднення. Так, починаючи з 2020 року Позивач почав помічати, що донька - [PERSON] має риси його обличчя, манери характеру, поведінки, але Відповідачка завжди уникала розмови щодо того, хто є біологічним батьком [PERSON] Нещодавно у Позивача з Відповідачкою відбулась серйозна розмова, щодо того хто є біологічним батьком - [PERSON] , та вона зізналась, що у 2012 році дитину народила від Позивача. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі 03 травня 2024 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі відкрито загальне позовне провадження. 15 липня 2024 року до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про визнання позову. 16 липня 2024 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі закрито підготовче провадження. 16 липня 2024 року до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про визнання позову. 08 жовтня 2024 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі призначено молекулярно-генетичну експертизу. Експертом повернуто матеріали справи без виконання ухвали, у зв`язку з неприбуттям 11.11.2024 та 27.11.2024 сторін до експертної установи. 13 січня 2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області провадження по справі поновлено. Сторони у судове засідання не з`явились, причини неявки не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом дійсно встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18 вересня 2021 року, виданого Новотроїцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Генічевському районі Херсонської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 18 вересня 2021 року, про що 18 вересня 2021 року складено відповідний актовий запис № 59. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09 січня 2013 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новотроїцького районного управління юстиції Херсонської області, [PERSON] народилась [INFO] , про що 09 січня 2013 року складено відповідний актовий запис № 05. Нормативне обґрунтування. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів має право звернутись кожна особа. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно вимог ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Матеріалами справи встановлено, та не заперечується жодною із сторін, позивач з відповідачем не перебували у зареєстрованому шлюбі. Проте, [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Статтею 122 СК України встановлено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Так, частиною 1 ст. 133 СК України встановлено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Згідно п. 6. Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Законодавець у частині першій статті 20 СК України закріпив вичерпний перелік статей цього Кодексу і відповідно вимог, що випливають із сімейних відносин, до яких застосовується позовна давність. До цього переліку належить у відповідності до частини другої статті 129 СК України вимога про визнання батьківства особою, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком. Тому положення частини другої статті 129 СК України, яке є спеціальним, не може бути поширене на положення про визнання батьківства, передбачені у статті 128 СК України. Крім того, законодавець у частині другій статті 20 СК України передбачив субсидіарне застосування положень ЦК України, які стосуються позовної давності, до сімейних відносин у випадках, передбачених частиною першої статті 20 СК України. Тому у випадках передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 СК України мають застосовуватися правові приписи, закріплені в частині третій статті 267 ЦК України. Тобто, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони, зробленої до ухвалення рішення судом першої інстанції. Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2017 року у справі № 6-617цс17. Разом з тим, відповідачі у справі вимог про застосування позовної давності не заявляли. Відповідно до ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до ст. ст. 6, 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Згідно пунктів 2.16.4, 2.16.7 Розділу ІІ «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року за № 96/5 , на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. На підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Оцінка аргументів сторін, висновки суду Судом враховуються приєднані позивачем письмові докази надані до суду. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.06.2006 року, №3 роз`яснюється, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Доказами походження дитини від певної особи можуть бути будь-які фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, визнання особою батьківства, а також інші обставини, що засвідчують походження дитини від певної особи. Спільне проживання та ведення спільного господарства може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Батьківство може бути визнано особою як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Вказані обставини та інші обставини, що стосуються справи, можуть бути підтверджені поясненнями сторін і третіх осіб, показаннями свідків, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Зокрема, доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Слід зазначити, що одним із доказів про наявність кровного споріднення між ймовірними батьками та дитиною є експертиза ДНК, яка на основі вивчення набору хромосом батьків і дитини може підтвердити походження дитини від конкретних батька та/або матері. Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, та має вирішальне значення у вирішенні спору цієї категорії справ. Суд також звертає увагу, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 17.02.2021 у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Крім того, для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. У постанові від 16.05.2018 у справі № 591/6441/14-ц, провадження № 61-6030св18 Верховний Суд зазначив, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. А доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07.05.2009 року). Дослідивши матеріали справи, беручи до уваги усі докази надані позивачем, суд вважає батьківство [PERSON] щодо [PERSON] , не доведеним. Судом призначено судово-молекулярну експертизу по справі, однак сторони не з`явились для її проведення, у зв`язку із чим ухвала суду залишена без виконання. Матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження того, що сторони спілкувалися або проживали разом до народження дитини. З огляду на вищезазначене, суд вважає, що позивачем не було доведено батьківства по відношенню до [PERSON] не представлені беззаперечні факти, документи та свідчення, які б могли свідчити про походження дітей саме від [PERSON] , а тому у задоволенні позову слід відмовити. Вимоги щодо внесення змін до актового запису про народження дітей є похідними вимогами та можуть бути задоволені у разі задоволення основного позову. З урахуванням усього вищенаведеного, на підставі повно та всебічно досліджених доказів, надавши оцінку їх належності, допустимості, достатності, об`єктивності, та у їх логічному взаємозв`язку, виходячи із норм права, що врегульовують дані правовідносини, суд вважає за необхідне в задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Білгород-Дністровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання батьківства, відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного, ст.ст. 121,122, 125, 128, 129, 133, 134 СК України, ст.ст. 12,13,81,82, 200,206, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed