Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

Орган опіки та піклування, який діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що в управлінні-службі у справах дітей Волноваської міської військово - цивільної адміністрації Волноваського району Донецької області на обліку перебуває дитина позбавлена батьківського піклування [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , громадянка [PERSON] , є матір`ю малолітнього - [PERSON] . Запис про батька в свідоцтві про народження внесений відповідно до частини першої статті 135 СК України. Позивач вказує, що впродовж 2013 - 2021 відповідачка неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності Волноваським районним судом за неналежне виконання батьківських обов`язків стосовно своїх неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] . Вироком Волноваського районного суду Донецької області від 27.10.2021 по справі № 221/7226/21 [PERSON] призначено покарання у вигляді арешту строком на один місць. 17.01.2022 [PERSON] , разом зі своєю неповнолітньою сестрою [PERSON] , [INFO] , тимчасово, на строк відбування матір`ю покарання, влаштований до КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Великоновосілківської селищної ради». Термін відбування покарання [PERSON] сплив у лютому 2022 року, але мати не забрала дитину з закладу, на зв`язок зі службою у справах дітей та міською ВЦА починаючи з 24.02.2022 року не виходила. Фактично [PERSON] покинула свою неповнолітню дитину у закладі. Наразі [PERSON] продовжує перебувати у КУ «ЦСПРД Великоновосілківської селищної ради», який з початку повномасштабного вторгнення рф в Україну евакуйовано до Федеративної Республіки Німеччини. Отже, [PERSON] не піклується про фізичний, духовний розвиток, матеріальне забезпечення дитини, не бачиться нею, не здійснює підготовку до дорослого життя та не проявляє інтересу до її внутрішнього світу. У зв`язку з тим, що [PERSON] перебуває на тимчасово окупованій рф території міста Волноваха, не вдалося налагодити з нею зв`язок за допомогою мобільного зв`язку та через месенджери. У служби відсутня інформація про належні [PERSON] адреси електронної пошти. Тому, з`ясувати причини невиконання нею батьківських обов`язків та думку щодо позбавлення батьківських прав у позивача не виявилось можливим. Наведені факти свідчать про свідоме нехтування батьківськими обов`язками щодо виховання і утримання дитини з боку матері, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини, як складову виховання. Своїми діями та бездіяльністю відносно дитини, остання не бажає змінити ставлення до виховання та утримання дитини, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із даними позовними вимогами. Ухвалою суду від 14.07.2025 відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду 07.10.2025 закрито підготовче провадження по зазначеній справі та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача [PERSON] до суду не з`явилася, надала заяви про розгляд справи без її участі, просила позовні вимоги . Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була неодноразово повідомлена у встановленому законом порядку, а саме шляхом опублікування повідомлення на офіційному веб-порталі «Судова влада України». Будь яких заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних обставин. Судом встановлено, що з 31.03.2022 на обліку дітей, позбавлених батьківського піклування Служби у справах дітей Волноваської міської військово-цивільної адміністрації перебуває дитина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 07.06.2022 Бориславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дрогобицького району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, громадянка України [PERSON] , [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Запис про батька в свідоцтві про народження внесений відповідно до ч.1. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135Сімейного кодексу України від 01.08.2017 №00018454319. Із наданих документів до матеріалів справи вбачається, що громадянка [PERSON] разом із сином [PERSON] зареєстровані та проживали за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-11 на зворотному аркуші). Згідно актів обстеження умов проживання, складених комісією управління у справах дітей від 06.12.2021 зазначено, що за адресою: [ADDRESS] умови проживання задовільні. В будинку пічне опалення, є продукти харчування та запас дров. У дітей є одяг, взуття та канцелярське приладдя. Крім того вказано, що за вказаною адресою проживає [PERSON] , [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На час проведення перевірки відповідачки вдома не було, старша донька [PERSON] пояснила, що саме того дня [PERSON] робили операцію у м. Краматорські після ураження його струмом, тому мати була з ним (а.с.12-13). Із матеріалів справи вбачається, що впродовж 2019 - 2022 років відповідачка [PERSON] неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності Волноваським районним судом за неналежне виконання батьківських обов`язків стосовно своїх неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 38-41). Крім того, 27.10.2021 вироком Волноваського районного суду Донецької області по справі № 221/7226/21 [PERSON] засуджено та призначено покарання у вигляді арешту строком на один місяць. Вказаний вирок суду набрав законної сили 17.12.2021 (а.с.42-43). 17.01.2022 [PERSON] , разом зі своєю неповнолітньою сестрою [PERSON] , [INFO] , тимчасово, на строк відбування матір`ю покарання, влаштований до КУ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей Великоновосілківської селищної ради». Розпорядженням керівника Волноваської міської військово-цивільної адміністрації від 25 січня 2022 року № 39, [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Судом також встановлено, що термін відбування покарання [PERSON] сплив у лютому 2022 року,але мати не забрала дитину з закладу. 26.06.2025 на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини Волноваської міської ВІА розглянуте питання про надання висновку органу опіки та піклування про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] , щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] . З вище зазначеного вбачається, що [PERSON] фактично покинула свою неповнолітню дитину, не піклується про її фізичний і духовний розвиток та матеріальне забезпечення, не бачиться з дитиною, не здійснює підготовку до дорослого життя та не проявляє інтересу до її внутрішнього світу. Внаслідок чого, 27.06.2025 Т.в.о. начальника Служби у справах дітей Волноваської міської ВЦА було прийнято розпорядження № 122 «Про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] (а.с.15-16). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, згідно до положень ст. 7 СК України. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно до ст. 20 Конвенції дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Статтею 27 Конвенції передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Підсумовуючи викладене, судом встановлено, що відповідачка по справі [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , але тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню сина. Належним чином не піклується про нього, ніяким чином не проявляє батьківської турботи, не приймає участі у його вихованні, розвитку, підготовки до самостійного життя, не бере і матеріальної участі у вихованні сина. [PERSON] неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності Волноваським районним судом за неналежне виконання батьківських обов`язків стосовно своїх неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] . Крім того, 27.10.2021 [PERSON] , вироком Волноваського районного суду Донецької області засуджено до арешту строком на один місяць, у зв`язку з чим дітей тимчасово було влаштовано до соціально-психологічного реабілітаційного центру. Однак, після відбування покарання, мати не забрала дітей із закладу, на зв`язок зі службою не виходила. Своїми діями та бездіяльністю відносно дитини, остання не має бажання змінити ставлення до виховання та утримання сина. Вихованням та утримання хлопчика понад три роки поспіль займається КУ «ЦСПРД Великоновосілківської селищної ради». Матір хлопчика фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків відносно своїх дітей, усі вище викладені факти свідчать про безпідставне ставлення відповідачки до своєї дитини, про байдужість та повне ігнорування його життя. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини через винну поведінку відповідачки, яка свідомо нехтує у спілкуванні з сином. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено ст. 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності та враховуючи обґрунтованість висновку органу опіки та піклування, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, у зв`язку з чим слід позбавити [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] . Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Розглядаючи вимоги позивача про стягнення з [PERSON] аліментів на малолітню дитину до її повноліття суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Судом враховується, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За таких обставин, виходячи з принципів розумності та справедливості, а також враховуючи те, що відповідач знаходиться у працездатному віці, має можливість працювати та сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] , в розмірі частини з усіх видів заробітку батька, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 01.07.2025 до досягнення дитиною повноліття, на користь закладу чи особи, куди дитину буде влаштовано. На підставі викладеного,

Outcome: approved