Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

Позивач звернулась в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов вмотивовано тим, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 10 червня 2003 року, актовий запис №2. Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , який на даний час є повнолітнім та [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя між сторонами поступово зіпсувались, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Шлюб носить формальний характер. За наведених обставин позов просила задовольнити. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав наведених у ньому, додатково зазначила що примирення між сторонами неможливе, оскільки вона вже вдруге звертається з позовом про розірвання шлюбу. Позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив, бажає зберегти сім`ю та не розривати шлюб. Клопотань про надання строку на примирення не заявляв. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 10 червня 2003 року, сторони зареєстрували шлюб 10 червня 2003 року Помонятівською сільською радою Рогатинського району Івано-Франківської області, актовий запис № 2 (а.с.20). Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , який на даний час є повнолітнім та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на те, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, позивач вдруге звертається з позовом про розірвання шлюбу та наполягає на розірванні шлюбу - суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, ст. ст. 104, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved