Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

Позивач ТОВ « ФК «Кредит Капітал» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 06.02.2023 року між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір № 7771202, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 7000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну йому суму, однак відповідач зі свого боку не виконав умов кредитного договору. Як зазначає позивач, 06.02.2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит- Капітал» відповідно до чинного законодавства України був укладений договір відступлення прав вимоги №97-МЛ від 29.05.2023 року, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 7771202 від 06.02.2023 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №97-МЛ від 29.05.2023 року, сума заборгованості відповідача становить 26 355,00 грн., з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 7000,00 грн.; прострочена заборгованість за сумою відсотків - 19 005,00 грн.; прострочена заборгованість за комісією - 350,00 грн. Відповідачу було надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості вих. № 22736352/123 від 22.07.2024 року. Посилаючись на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача вищевказану суму заборгованості, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 06.09.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. 21.11.2024 року до суду надійшов відзив представника відповідача Оберемчук О.О. на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача заперечує проти позовних вимог, вказуючи на те, що відповідач кредитний договір не оформляв та кредитних коштів не отримував, а також стверджує, що не володів та не володіє кредит рахунком № [NUMBER] . Представник відповідача також стверджує, що надані позивачем докази не є належними доказами, які підтверджують і доводять факт отримання кредиту саме відповідачем та проведення належної ідентифікації відповідача при укладанні договору і його реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції. Посилаючись на викладене, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 28.11.2024 року до\~суду надійшла\~відповідь представника\~позивача [PERSON] \~на відзив.\~У даних\~поясненнях представник\~позивача зазначає\~про належність\~та допустимість\~наданих доказів,\~які у\~повному обсязі\~підтверджують позовні\~вимоги,\~а тому\~просить їх задовольнити. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05.12.2024 року витребувано від ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» електронні та письмові докази укладення в електронному вигляді кредитного договору №7771202 від 06.02.2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] в їх хронологічній послідовності, а саме: електронний договір №7771202 від 06.02.2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] ; електронну заяву-анкету кредит за договором №7771202 від 06.02.2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] ; електронні докази генерування одноразового ідентифікатора за договором №7771202 від 06.02.2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] ; докази надсилання [PERSON] даних в електронній формі алфавітно-цифрової послідовності в інформаційно-телекомунікаційній системі за договором №7771202 від 06.02.2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] ; докази, що саме [PERSON] здійснив акцептування кредитного договору №7771202 від 06.02.2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного одноразовим і ідентифікатором; платіжне доручення, виписку з банківського рахунку ТОВ «Мілоан», з якого було здійснено переказ грошових коштів за договором №7771202 від 06.02.2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , з допомогою яких можна ідентифікувати платника та одержувача і який буд містити всі обов`язкові реквізити для визнання його первинним документом та відображенням в бухгалтерському обліку; оригінал файлу, що містить копії паспорта [PERSON] та його ІПН, та електронний протокол перевірки відповідності копій оригіналам документів позивачем; електроні докази розміщення Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Мілоан» на сайті в мережі Інтернет та належність цього сайту ТОВ «Мілоан»; оригінал файлу Правил надання грошових коштів у кредит ТОВ «Мілоан». \~ \~ \~ \~02.06.2025 року до суду надійшли додаткові пояснення представника позивача [PERSON] у справі щодо надання витребуваних судом доказів, платіжного доручення про перерахування коштів відповідачу та з процесуальних питань. \~ \~ \~ \~04.06.2025 року до суду надійшла відповідь представника позивача [PERSON] на вимогу суду щодо витребування документів. \~ \~ \~ \~06.05.2025 року до суду надійшли додаткові пояснення представника відповідача Оберемчук О.О. у справі. У даних поясненнях представник відповідача наполягає на тому, що карта № [NUMBER] не належить відповідачу, що підтверджує відповідь з АТ КБ «ПриватБанк» у справі № 754/13695/24, з якої вбачається, що в банку на ім`я відповідача картку № [NUMBER] не емітовано. Посилаючись на недобросовісність дій позивача, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09.06.2025 року витребувано від ТОВ «ФК «Контрактовий дім» інформацію щодо перерахування 06.02.2023 року первинним кредитором ТОВ «Мілоан» на рахунок [PERSON] суми 7000 грн. згідно платіжного доручення №93022797; витребувано від АТ «A-Банк» виписку по картковому рахунку № [NUMBER] за період 05.02.2023 - 07.02.2023 року на підтвердження надання первинним кредитором ТОВ «Мілоан» на рахунок [PERSON] кредитних коштів в сумі 7000 грн. за кредитним договором №7771202 від 06.02.2023 року. Ухвалою Деснянського\~районного суду\~м. Києва від 23.07.2025 року витребувано від АТ «Перший Український Міжнародний Банк» інформацію про те, чи було видано (емітовано) карту ІВАN/номер картки [NUMBER] [PERSON] . В судове засідання представник позивача не з`явився, надавши клопотання про розгляд справи в її відсутність. Відповідач та його представник Оберемчук О.О. в судове засідання не з`явилися, при цьому представник звернулася до суду з заявою про розгляд справи в її відсутність, в задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі. Враховуючи обставини справи, наявність письмових пояснень сторін та достатність часу для реалізації сторонами своїх процесуальних прав, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, відповідно до нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 06.02.2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 7771202, за п.1.1. якого кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк 105 днів надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 7000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін до 24.12.2021 року та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Пунктом 1.3 договору сторони погодили, що кредит надається загальним строком на 105 днів з 06.02.2023 року (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів. Відповідно до п.п. 1.3.1, 1.3.2 договору, пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 21.02.2023 року. Поточний період складає 90 гнів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду та закінчується 22.05.2023 року (дата остаточного погашення заборгованості). Згідно з п. 1.5.1. Договору, комісія за надання кредиту: 350,00 грн., яка нараховується за ставкою 5,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Відповідно до п. 1.5.2. Договору, проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду становлять 105,00 грн., які нараховуються за ставкою 0,10 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового строку. Згідно п.1.5.3 договору, проценти за користування кредитом протягом поточного періоду становлять 18 900,00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Вказаний кредитний договір укладено в електронному вигляді відповідно) до ст.ст.11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Так, для укладення цього договору в особистому кабінеті на сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» https://miloan.ua/, відповідач подав анкету-заявку на отримання кредиту № 7771202. ТОВ «Мілоан» було направлено [PERSON] електронне повідомлення (SMS) - одноразовий ідентифікатор V41953, при веденні якого останній підтвердив прийняття умов кредитного договору № 7771202 від 06.02.2023 року. Вказаний порядок укладення договору передбачено п.6 кредитного договору, згідно з яким цей кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в Особистому кабінеті Позичальника проект цього Кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Товариства про укладення Кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього Кредитного договору (акцепт) надається Позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер Позичальника, а Позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього Кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Після укладення цей Кредитний договір надається Позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті Позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Товариства направлено Позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими Позичальником Товариству. Укладення Товариством Кредитного договору з Позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Товариством ідентичного за змістом Кредитного договору, який підписаний власноручним підписом Позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Визначено, що цей Договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. На підтвердження виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» зобов`язань щодо перерахування коштів за кредитним договором суду надано копію платіжного доручення № 93022797 від 06.02.2023 року на суму 7000,00 грн., в якому зазначено отримувачем [PERSON] , номер картки № [NUMBER] , а також відповідну квитанцію про проведення вказаного платежу ТОВ «ФК «Контрактовий дім» із зазначенням реквізитів: отримувач - [PERSON] , номер картки - № [NUMBER] , сума переказу - 7000,00 грн., призначення платежу - кредитні кошти від ТОВ «Мілоан» згідно договору № 7771202. Згідно відповіді AT «A-банк» від 15.07.2025 року, наданої на виконання ухвали Деснянського районного суду м.Києва, вбачається, що картка № [NUMBER] емітована у вказаному банку на ім`я [PERSON] . З долученої до відповіді виписки про рух коштів за період з 05.02.2023 року по 06.02.2023 року, а також платіжної інструкції від 06.02.2023 року вбачається зарахування на вказану картку відповідача грошової суми в розмірі 7000,00 грн. Відповідно до даних відомостях про щоденні нарахування та погашення, складеного ТОВ «Мілоан» за період з 06.02.2023 року по 22.05.2023 року, та розрахунку заборгованості за договором про споживчий кредит, за вказаний період у відповідача наявна заборгованість в розмірі 26 355,00 грн., з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 7000,00 грн.; прострочена заборгованість за сумою відсотків - 19 005,00 грн.; прострочена заборгованість за комісією - 350,00 грн.. Судом також встановлено, що 06.02.2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України був укладений договір відступлення прав вимоги №97-МЛ від 29.05.2023 року, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 7771202 від 06.02.2023 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №97-МЛ від 29.05.2023 року, сума заборгованості відповідача становить 26 355,00 грн., з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 7000,00 грн.; прострочена заборгованість за сумою відсотків - 19 005,00 грн.; прострочена заборгованість за комісією - 350,00 грн. Також суду надані копії платіжних інструкцій на підтвердження сплати коштів за відступлення права вимоги. Відповідач повідомлявся про необхідність погашення кредитної заборгованості відповідно до досудової вимоги вих. № 22736352/123 від 22.07.2024 року. Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд керується наступними нормами права. Так, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який мюже бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ч.12 ст. 11 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визнане ним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. У п.6 ст. З Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно - цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, і яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Водночас договір, що укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді, про що вказано також у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 та від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Статтею 1054\~ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1048\~ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 530\~ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 525\~ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст. 1077 ЦК України). Частиною 1 статті 512\~ЦК України передбачені підстави заміни кредитора у зобов`язанні в тому числі через передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ст. 514 ЦПК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, ст.\~516\~ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним договором або законом. Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно із Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 «...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, право вимоги за яким перейшло до нового кредитора. З наданих доказів вбачається, що під час укладення кредитного договору № 7771202 від 06.02.2023 року сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, строк кредиту, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, укладений між сторонами договір є обов`язковим до виконання. Стороною відповідача не надано суду допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що [PERSON] не укладав з ТОВ «Мілоан» вказаного вище кредитного договору. Крім того, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, посилання відповідача в поясненнях на те, що він не укладав кредитний договір, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу ним на веб-\-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки на яку первісним кредитором здійснювалось перерахування позичених грошових коштів, номер телефону), використані неправомірно для укладення кредитних договорів від його імені, ним до суду не надано. Також слід звернути увагу на те, що відповідач до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій не звертався, як і не оскаржував правомірність укладеного договору. Крім того, на підтвердження надання відповідачу кредитних коштів позивачем надано суду відповідне платіжне доручення та квитанцію, а факт належності рахунку, вказаного у договорі, відповідачу та зарахування кредитних коштів підтверджено відповіддю АТ «А-Банк» від 15.07.2025 року. Враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, і він мав можливість представити суду виписку зі свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладеного договору. При цьому слід зазначити, що сторона відповідача приховувала та не повідомляла суду про наявність цього рахунку відповідача у АТ «А- Банк», надаючи відповіді з АТ КБ «ПриватБанк» та АТ «ПУМБ», що суд розцінює ж спробу введення суду в оману. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про те, що матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач отримав кредит за кредитним договором № 7771202 від 06.02.2023 року, проте не виконував взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитними договорами, кошти в повному обсязі не повернув. Термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена (доказів погашення заборгованості суду не надано). Також, суду надані відповідні документи на підтвердження переходу права вимоги до відповідача [PERSON] , як боржника, за кредитним договором № 7771202 від 06.02.2023 року у визначеному первісним кредитором розмірі (тобто після переходу права вимоги жодні додаткові нарахування не здійснювалися). Таким чином позивач, як новий кредитор отримав право вимоги до боржника [PERSON] , а доказів визнання недійсним вказаного вище договору відступлення прав вимоги, як і доказів того, що його дійсність оскаржується у судовому порядку стороною відповідача суду не надано. Також у судовому провадженні не заперечено факту правомірності укладення такого договору. Оскільки відповідач в порушення умов кредитного договору, а також статтей 509, 526, 1054\~ЦК України свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснив погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та в строки, то у нього утворилася заборгованість перед позивачем (як новим кредитором). З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7000,00 грн., а також комісії в розмірі 350,00 грн. Що ж стосується вимог позивача про стягнення з відповідача процентів, то суд дійшов наступних висновків. Так, під час розгляду справи судом встановлено та підтверджено дослідженими доказами, що сторони кредитного договору досягли згоди з усіх істотних умов договору перед його укладанням (сума кредиту, строк кредиту, процентна ставка по кредиту, розмір процентів за користування кредитом в гривні, розмір неустойки (штрафу), річна процентна ставка, загальна вартість кредиту для позичальника з урахуванням процентної ставки та виходячи з обраних споживачем умов кредитування), позичальник погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить його заявка до ТОВ «Мілоан» та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тому в силу частини першої статті 638\~ЦК України договір вважається укладеним. На момент укладення кредитного договору позивач не звертався до відповідача із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодився зі всіма умовами такого договору. Суд також враховує, що відповідач з жодними зустрічними вимогами до суду не звертався. Розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України. Крім того, проценти за користування кредитом визначено відповідно до ст.ст.1048,1056-1\~ЦК України, відповідно, такі не є компенсацією за невиконання зобов`язань за договором в розумінні вище вказаного положення закону. При цьому відповідач розумів розмір процентів, надаючи свою згоду на отримання кредитних коштів, що ним під сумнів не ставиться. Також, перевіряючи наданий розрахунок заборгованості на відповідність умовам кредитного договору, суд вважає, що нарахування відсотків проведено у повній відповідності до його умов в межах строку його дії. Так, відповідно до п.п. 1.3.1, 1.3.2 договору, пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 21.02.2023 року. Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду та закінчується 22.05.2023 року (дата остаточного погашення заборгованості). Згідно з п. 1.5.1. Договору, комісія за надання кредиту: 350,00 грн., яка нараховується за ставкою 5,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Відповідно до п. 1.5.2. Договору, проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду становлять 105,00 грн., які нараховуються за ставкою 0,10 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового строку. Згідно п.1.5.3 договору, проценти за користування кредитом протягом поточного періоду становлять 18 900,00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом в розмірі 19005 грн. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно - правового спору. Як вбачається з положень ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). Суд зобов`язаний забезпечити (організувати) дійсно змагальний процес, тобто створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов`язків, (див. постанову Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 404/6483/17 (провадження № 61-14432св19)). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2023 року у справі № 11-228сап21 зазначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21). Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту. Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи наведене вище, суд прийшов до висновку про те, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконав, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики, комісії та процентів, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Інші доводи сторони відповідача на висновки суду не впливають та підстав для задоволення позову частково або відмови в задоволенні позовних вимог у повному обсязі не дають. У відповідності до ч.1 ст.141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 грн. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved