Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

26 серпня 2025 року до Дніпровського районного суду м. Запоріжжя через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява\~\~представника [PERSON] - адвоката Старіченко Миколи Петровича про стягнення витрат понесених на поховання та на оплату житлово-комунальних послуг. В обґрунтування позову зазначено, що\~\~ [PERSON] , [INFO] , була дружиною [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, актовий запис№ 163. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, актовий запис 122 Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшла квартира [ADDRESS] . Право власності [PERSON] на вищенаведену квартиру підтверджується нотаріально посвідченим договором дарування від 06.09.2010 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.09.2010 року. 20.02.2024 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу, Черкун В.І., із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була заведена спадкова справа № 72024661, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі. 03.06.2024 року до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу, Черкун В.І., звернулася донька спадкодавця - [PERSON] , із заявою про прийняття 1/3 (однієї третьої) частки спадщини. 14.08.2024 року до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу, Черкун В.І., звернулася мати померлого [PERSON] - [PERSON] , із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь дружини спадкодавця - [PERSON] . 09.09.2024 року до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу, Черкун В.І., звернулася [PERSON] із заявою про видачу свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на 2/3 (дві треті) частки спадкового майна, а саме: квартири за адресою: [ADDRESS] , від якої відмовилася [PERSON] на її користь. Надалі, між позивачем і відповідачем виник спір з приводу спадкового майна, який було вирішено в судовому порядку. Так, постановою Запорізького апеляційного суду від 15.07.2025 року у справі № 334/7708/24, апеляційну скаргу [PERSON] в особі представника - адвоката Стариченка М.П. було вирішено задовольнити, а рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31.03.2025 року у цій справі скасовано. Ухвалено нову постанову наступного змісту: «Визнати за [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] ) право власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за [PERSON] , який помер [INFO] . Визнати за [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] ) право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за [PERSON] , який помер [INFO] . Дана постанова набрала законної сили з дня її ухвалення. Таким чином, [PERSON] успадкувала за померлим чоловіком [PERSON] - 2/3 частки майна, в той час як його донька, [PERSON] успадкувала - 1/3 частки. Витрати пов`язані з похованням померлого [PERSON] понесла виключно позивачка. В той час як [PERSON] відмовилася від будь-якого відшкодування витрат на поховання батька [PERSON] . Аналогічна ситуація склалася і з витратами на оплату житлово-комунальних послуг (витрат на обслуговування багатоквартирного будинку) квартири за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] і по сьогоднішній день, виключно позивач здійснює оплату житлово-комунальних послуг за вищевказану квартиру. Відповідачка від виконання своїх обов`язків ухиляється. Так, 15.02.2024 року між [PERSON] та ТОВ «Інтек» було укладено договір №53139, відповідно до якого виконавець зобов`язується здійснювати догляд, а саме охороняти та прибирати (далі догляд) місця поховання та/або місця на кладовищі для подальшого поховання. 16.02.2024 року [PERSON] був похований на ділянці № [NUMBER] , ряд № [NUMBER] , місце № [NUMBER] на кладовищі Святого Миколая, розміщеного біля селища Високогірне на вулиці Мічуріна, 1е, про що в книзі реєстрації поховань та перепоховань померлих зроблений відповідний запис за №30221. [PERSON] було видано свідоцтво про поховання № 53139. Відповідно до акту наданих послуг №880 від 15.02.2024 (разом з квитанцією про оплату), виконавцем згідно з договором №53139 були надані наступні послуги: копання могили - 4420,00 гривень; декоративне оформлення могили - 820,00 гривень; одноразове прибирання могили - 300,00 гривень; догляд за місцем поховання до 2025 року - 220,00 гривень. Відповідно до акту наданих послуг №1478 від 07.03.2025 (разом з квитанцією про оплату), виконавцем згідно з договором №53139 були надані наступні послуги: догляд за місцем поховання до 2026 року - 300,00 гривень. Усього витрат на поховання - 5760,00 гривень. Надалі 07.03.2025 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір підряду №СВ - 236865, відповідно до якого підрядник зобов`язується виконати роботи з виготовлення та встановлення пам`ятника [PERSON] . Факт надання, перелік та оплата послуг згідно з договором № СВ - 236865 підтверджується копією бланку замовлення до договору № СВ - 236865, а також накладною від 07.03.2025 № СВ - 236865. Відповідно до вищевказаних документів, а також копії довіреності на оплату в СКП «Ритуальна служба» послуг по проведенню технічного огляду, встановлення намогильної споруди і одноразового прибирання місця захоронення після встановлення намогильної споруди, [PERSON] сплатила 46930,00 гривень за виготовлення та встановлення пам`ятника, а також 430,00 гривень за проведення технічного огляду установки намогильної споруди та одноразового прибирання місця захоронення після установки намогильної споруди. Усього за виготовлення та встановлення пам`ятника - 47360,00 гривень. Отже, позивач понесла витрати на поховання, виготовлення та встановлення пам`ятнику [PERSON] у розмірі 53120,00 гривень. Враховуючи, що відповідачка [PERSON] , успадкувала після смерті батька [PERSON] - 1/3 частку права власності на спадщину, вона відповідно до положень законодавства зобов`язана відшкодувати позивачці понесені нею витрати - 17706,60 гривень. Таким чином, позивач вважає, що її права на справедливий розподіл понесених витрат на поховання чоловіка були порушені. Крім тього, позивачем понесені витрати на оплату житлово-комунальних послуг спадкового майна, а саме позивачем проводилась оплата житлово-комунальних послуг квартири за адресою: [ADDRESS] , за період з лютого 2024 по липень 2025 року, а саме, за теплову енергію (опалення квартири), за послуги вивезення відходів, за послуги з утримання та обслуговування багатоквартирного будинку (послуги ОСББ), за газопостачання та за обслуговування домофону, у загальному розмірі 17580,40 гривень, що підтверджуються копіями квитанцій. Постачальниками (надавачами) вищеперелічених послуг, з якими були укладені відповідні договори, є зокрема, АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», концерн «Міські теплові мережі», ОСББ «Хакаська - 5», ТОВ «Вельтум-Запоріжжя», ТОВ «Домофон-центр цифрал Запоріжжя». Квитанції про оплату наданих послуг, містять адресу квартири ( [ADDRESS] ), на яку надавалися відповідні житлово-комунальні послуги; зазначення особи з якою було укладено відповідний договір - [PERSON] ; а також підпис позивача, яким підтверджується здійснення ним оплати. Таким чином, позивачем сплачено житлово-комунальні послуги на загальну суму 17580,40 гривень, а тому остання має право на стягнення частини сплаченої нею суми з відповідача на свою користь, у зв`язку з тим, що квартира з моменту смерті [PERSON] знаходиться у спільній частковії власності сторін. Позивачка володіє 2/3 частками квартири, відповідачка 1/3 часткою відповідно. Позивач вважає, що вона має право вимоги до відповідачки щодо зобов`язання сплатити понесені нею витрати по сплаті за житлово-комунальні послуги у розмірі 5860,10 гривень. Просить суд, стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] , 1/3 частину витрат на поховання [PERSON] , який помер [INFO] у розмірі 17706,60 гривень та 1/3 частину понесених витрат на оплату житлово-комунальних послуг та витрат на обслуговування багатоквартирного будинку у розмірі 5860,10 гривень. Також, стягнути судові витрати, які складаються з судового збору та понесених витрат на правничу допомогу. 04.09.2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті спору. 30.09.2025 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Ткаченко О.С. поданий до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що дійсно, [INFO] помер [PERSON] - батько [PERSON] . Зміна прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] » підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Дітям спадкодавця: [PERSON] та [PERSON] про смерть батька відомо не було аж до [INFO] . Тобто [PERSON] приховала факт смерті її чоловіка від його дітей. Про смерть батька стало відомо від сусідів батька, після того як останній перестав відповідати на дзвінки та смс-повідомлення, на які ще після 14.02.2024 року від його імені відповідала сама [PERSON] . Відповідно діти спадкодавця не знали про його смерть та не були присутніми під час поховання батька, відтак були позбавлені можливості прийняти участь у витратах на поховання батька. Позивач позбавила можливості дітей спадкодавця здійснити прощання з ним, така поведінка з її сторони обумовлюється виключно бажанням самостійно отримати спадкове майно. Відповідач вважає, що вимоги є необґрунтованими та безпідставними, так як відповідач не може пересвідчитись в дійсності понесених саме [PERSON] її особистих витрат на поховання батька. Відповідач як власник 1/3 частки квартири усвідомлює свій обов`язок щодо утримання спадкового майна. Проте, з лютого 2024 року по сьогоднішній день [PERSON] не має жодного доступу до належної їй на праві часткової власності квартири, про що зазначає [PERSON] , оскільки у сторін був спір щодо спадкового майна. [PERSON] розпоряджається квартирою на власний розсуд, відповідачу невідомо про те, хто наразі проживає в цій квартирі та користується відповідними житлово-комунальними послугами, які остання намагається стягнути з відповідачки. [PERSON] фактично не вступила в користування належною їй частиною спадкового майна. Разом з тим, слід наголосити на тому, що квартира має режим спільної часткової власності. Відповідач не уповноважувала [PERSON] здійснювати оплату комунальних послуг за 1/3 частину квартири, яка на сьогодні належить [PERSON] , оскільки будь-яких домовленостей ані усних ані письмових між співвласниками щодо користування спільним майном укладено не було. Це особисте волевиявлення позивачки оплатити комунальні послуги у розмірі, що перевищує її частку, наміру задовольняти які відповідач не має бажання та й законних підстав. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували законні підстави для оплати позивачем житлово-комунальних послуг за відповідача. [PERSON] несе обов`язки щодо утримання спільного майна, несе відповідальність за їх виконання виключно перед надавачами таких послуг, а не перед [PERSON] . У [PERSON] виникло право на стягнення надмірно сплачених нею грошових коштів за відповідними комунальними послугами з надавачів таких послуг, з урахуванням її частки у спільній частковій власності, як безпідставно отримані грошові кошти. Крім того, додані квитанції про сплату на користь ТОВ «Домофон-Центр Цифрал Запоріжжя» грошових коштів на суму 600,00 гривень від 20.01.2024 року, квитанція від 20 січня 2024 року на користь Концерну «Міські теплові мережі» на суму 1558,00 гривень, квитанція на користь Концерну «Міські теплові мережі» на суму 1710,00 гривень без дати, квитанція від 20.01.2024 року на користь ТОВ «Вельтум-Запоріжжя» на суму 41,80 гривень, які взагалі не стосуються спірного періоду та нараховані за життя спадкодавця, та відповідно не входить до обов`язку відповідача їх компенсувати. Тому вимоги [PERSON] до [PERSON] щодо стягнення витрат на оплату житлово-комунальних послуг є безпідставними, та задоволенню не підлягають. Відповідно у задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу повинно бути відмолено на підставі п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України. 31.10.2025 року від представника відповідача [PERSON] адвокатів Мкртичева М.І., Домітращук І.М. надійшлм заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких просять відмовити з задоволенні позовних вимог в частині стягнення витрат на встановлення пам`ячника у сумі 15786,60 гривень, стягнення комунальних послуг на оплату омофону, вивезення сміття, розподіл газу, теплопостачання, обслуговування газопроводів та газового обладнання у сумі 5104,80 гривень та стягнути з позивачки на користь відповідачки понесені нею витрати на правову допомогу. 04.11.2025\~року від\~представника позивача\~ [PERSON] \~-\~ адвоката\~Стариченко М.П.\~надійшли додаткові\~пояснення у\~справі,\~в яких\~зазначено,\~що [PERSON] \~не приховувала\~факту смерті\~свого чоловіка\~від [PERSON] .\~Такі твердження\~відповідачки не\~відповідають дійсності.\~Відповідачка не\~була позбавлена\~можливості прийняти\~участь у\~витратах на\~поховання батька\~одразу після\~його смерті,\~й не\~позбавлена такої\~можливості зараз.\~Натомість,\~ [PERSON] \~зайняла принципово\~іншу позицію,\~яка полягає\~у самоусуненні\~від будь-яких\~витрат пов`язаних\~з вшанування\~пам`яті свого\~померлого батька.\~Більше того,\~на підтвердження\~своєї позиції\~ [PERSON] \~не надає\~жодних доказів\~такої необізнаності\~зі смертю\~свого батька.\~Стосовно ж\~твердження відповідачки,\~що поховання\~не було\~здійснено за\~особисті кошти\~ [PERSON] ,\~то вони\~взагалі є\~голослівними й\~таким,\~що не\~мають найменшого\~правового значення. Встановлення пам`ятника входить до комплексу заходів щодо поховання спадкодавця та є необхідними в розумінні чинного законодавства. Твердження ж відповідачки, що спорудження пам`ятника не було необхідним з огляду на безпекову ситуацію у місті Запоріжжі є виключно суб`єктивною думкою [PERSON] , яка вважає що могила без розпізнавальних знаків є цілком достатнім способом вшанувати пам`ять свого померлого батька. Фактичне не проживання відповідача у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , жодним чином не впливає на обов`язок [PERSON] здійснювати оплату за нараховані житлово-комунальні послуги, оскільки власність «зобов`язує». Проживання відповідача за іншою адресою - це свідомий вибір [PERSON] , яка не була позбавлена можливості користуватись частиною спадкової квартири. Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. 30.10.2025 року від представника позивача [PERSON] - адвоката Стариченко М.П. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та її представника. Позовні вимоги позивач підтримує, просить їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] та її представник - адвокат Домітращук І.М. не з`явилися. Представником відповідача подана заяву про розгляд справи без участі відповідача та її представника. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступного висновку. Згідно із\~ст. 4 ч. 1 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ст. 13 ч. 1 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності із положеннями\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1\~ст. 76 ЦПК України). Згідно із ч. 2\~ст. 77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними (ст. ст.\~77,\~78,\~79 ЦПК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6\~ст. 81 ЦПК України). Відповідно до частини першоїстатті 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15\~ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу. Поняття спадкування внормовано\~статтею 1216 ЦК України, згідно з якою спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ ст. 1232 ЦК України, спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним з них або іншою особою на утримання, догляд та лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд та лікування спадкодавця можуть бути стягненні не більше, ніж за три роки до його смерті. Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме: такі витрати мають бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення. У\~ статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу»\~визначено, що поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни із тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та тримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку із цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. За\~статтею 10 цього ж Закону, надання ритуальних послуг відповідно до необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, передбаченого п. 2 ч. 2\~ст. 8 цього Кодексу, здійснюється ритуальними службами або за договором - суб`єктами господарювання інших форм власності. Вартість таких послуг встановлюється у порядку і в межах, встановлених законодавством, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради. Надання ритуальних послуг, не передбачених зазначеним переліком, а також виготовлення предметів ритуальної належності здійснюється за цінами, встановленими за згодою сторін. В силу\~ст.12 цього ж Закону\~- надання ритуальних послуг визначається необхідним мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг. Цей перелік затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Таким чином, вартість послуг та предметів ритуальної належності визначається на принципах оплати лише тих послуг, що відповідають державним стандартам та нормативним документам. Згідно до роз`яснень, викладених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», витрати на поховання (у тому числі на ритуальні послуги і обряди) відшкодовуються тій особі, яка понесла ці витрати. Витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються виходячи із їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості пам`ятників і огорожу даній місцевості. Виходячи з визначення поняття поховання відповідно до Закону до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни із тілом у могилу. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , була дружиною [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, актовий запис№ 163. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, актовий запис 122 Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшла квартира [ADDRESS] . Право власності [PERSON] на вищенаведену квартиру підтверджується нотаріально посвідченим договором дарування від 06.09.2010 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.09.2010 року. 20.02.2024 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу, Черкун В.І., із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була заведена спадкова справа № 72024661, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі. 03.06.2024 року до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу, Черкун В.І., звернулася донька спадкодавця - [PERSON] , із заявою про прийняття 1/3 (однієї третьої) частки спадщини. 14.08.2024 року до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу, Черкун В.І., звернулася мати померлого [PERSON] - [PERSON] , із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь дружини спадкодавця - [PERSON] . 09.09.2024 року до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу, Черкун В.І., звернулася [PERSON] із заявою про видачу свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на 2/3 (дві треті) частки спадкового майна, а саме: квартири [ADDRESS] , від якої відмовилася [PERSON] на користь [PERSON] . Надалі, між позивачем і відповідачем виник спір з приводу спадкового майна, який було вирішено в судовому порядку. Постановою Запорізького апеляційного суду від 15.07.2025 року у справі № 334/7708/24, апеляційну скаргу [PERSON] в особі представника - адвоката Стариченка М.П. було вирішено задовольнити, а рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 31.03.2025 року у цій справі скасовано. Ухвалено нову постанову наступного змісту: «Визнати за [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] ) право власності на 2/3 частки квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за [PERSON] , який помер [INFO] . Визнати за [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] ) право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за [PERSON] , який помер [INFO] . Дана постанова набрала законної сили з дня її ухвалення. Відповідно до вимог ч. 4\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, суд вважає встановленою обставиною, що [PERSON] успадкувала за померлим чоловіком [PERSON] - 2/3 частки майна, в той час як його донька, [PERSON] успадкувала - 1/3 частки. 15.02.2024 року між [PERSON] та ТОВ «Інтек» був укладений договір №53139, відповідно до якого виконавець зобов`язується здійснювати догляд, а саме охороняти та прибирати місця поховання та/або місця на кладовищі для подальшого поховання. Згідно Свідоцтва про поховання № [NUMBER] , [PERSON] похований 16.02.2024 року на ділянці № [NUMBER] , ряд № [NUMBER] , місце № [NUMBER] на кладовищі Святого Миколая, розміщеного біля селища Високогірне на вулиці Мічуріна, 1е, про що в книзі реєстрації поховань та перепоховань померлих громадян зроблений відповідний запис від 16.02.2024 року за №30221. З наданих суду квитанцій вбачається, що платником за надання послуг, пов`язаних з похованням [PERSON] є [PERSON] . Відповідно до акту наданих послуг №880 від 15.02.2024 року та квитанції про оплату, виконавцем згідно з договором №53139 були надані наступні послуги: копання могили - 4420,00 гривень; декоративне оформлення могили - 820,00 гривень; одноразове прибирання могили - 300,00 гривень; догляд за місцем поховання до 2025 року - 220,00 гривень. Відповідно до акту наданих послуг №1478 від 07.03.2025 року та квитанції про оплату, виконавцем згідно з договором №53139 були надані наступні послуги: догляд за місцем поховання до 2026 року - 300,00 гривень. 07.03.2025 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір підряду №СВ - 236865, відповідно до якого підрядник зобов`язується виконати роботи з виготовлення та встановлення пам`ятника [PERSON] . Факт надання, перелік та оплата послуг згідно з договором № СВ - 236865 підтверджується копією бланку замовлення до договору № СВ - 236865, а також накладною від 07.03.2025 № СВ - 236865. Відповідно до вищевказаних документів, а також копії довіреності на оплату в СКП «Ритуальна служба» послуг по проведенню технічного огляду, встановлення надмогильної споруди та одноразового прибирання місця захоронення після встановлення намогильної споруди, [PERSON] сплатила - 46930,00 гривень за виготовлення та встановлення пам`ятника, а також 430,00 гривень за проведення технічного огляду установки надмогильної споруди та одноразового прибирання місця захоронення після установки надмогильної споруди. Таким чином, суд доходить висновку, що саме [PERSON] понесені витрати на поховання [PERSON] , та про наявність підстав для покладення на відповідача [PERSON] , як спадкоємиці 1/3 частки майна померлого [PERSON] обов`язку щодо відшкодування витрат понесених [PERSON] . Разом з тим, визначаючи розмір витрат на поховання, які підлягають до стягнення, суд дійшов наступних висновків, виходячи з такого. Відповідно до\~ ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи надані позивачем докази понесених нею витрат на поховання [PERSON] , суд звертає увагу на те, що не всі зазначені витрати відносяться до затвердженого\~Наказом Держжитлокомунгоспу України №193 від 19 листопада 2003 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 вересня 2004 року за №1111/9710, необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг. Так, згідно необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, затвердженого\~Наказом Держжитлокомунгоспу України №193 від 19 листопада 2003, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 вересня 2004 року за №1111/9710, - до необхідних ритуальних послуг входять: оформлення договору-замовлення на організацію та проведення поховання; оформлення свідоцтва про поховання; копання могили (викопування могили ручним або механізованим способом, опускання труни з тілом померлого в могилу, закопування могили, формування намогильного насипу та одноразове прибирання території біля могили); монтаж та демонтаж намогильної споруди при організації підпоховання в існуючу могилу; кремація тіл померлих; поховання та підпоховання урни з прахом померлих у колумбарну нішу, в існуючу могилу, у землю; зберігання урн з прахом померлих у крематорії; організація відправлення труни з тілом чи урни з прахом померлого за межі України; запаювання оцинкованої труни; замощення урни з прахом померлого в колумбарну нішу. Водночас, обов`язковою умовою покладення на спадкоємців обов`язку щодо відшкодування витрат на поховання спадкодавця є те, що такі витрати мають бути розумними з точки зору їх розміру і необхідності їх здійснення, зазначається і в правових позиціях Верховного Суду, викладених в постановах від 19 березня 2018 року (справа №554/1793/15-ц, пров. №61-6381св18), від 10 жовтня 2018 року (справа №713/1434/16-ц, пров. №61-18884св18), від 21 березня 2018 року (справа №753/15444/15-ц, пров.№61-2424св18). Згідно зі \~ст. 1232 ЦК України\~обов`язок щодо відшкодування витрат покладається на всіх спадкоємців. Витрати, понесені на утримання, догляд, лікування і поховання спадкодавця підлягають розподілу між усіма спадкоємцями, які прийняли спадщину, пропорційно до розміру спадкових часток кожного з них. Щодо наданих позивачем квитанцій про оплату витрат на утримання родинного поховання та догляд за місцем поховання до 2025 року - 220,00 гривень, догляд за місцем поховання до 2026 року - 300,00 гривень, суд вважає, що ці витрати не підлягають відшкодуванню особі, яка понесла такі витрати спадкоємиця. Підсумовуючи викладене, суд вважає, що позивачем понесені витрати на поховання у сумі 52900,00 гривень з розрахунку: 4420,00 гривень (копання могили) + 820,00 грн (декоративне оформлення могили) + 300,00 гривень (одноразове прибирання могили), 46930,00 гривень за виготовлення та встановлення пам`ятника, а також 430,00 гривень за проведення технічного огляду установки намогильної споруди та одноразового прибирання місця захоронення після установки намогильної споруди. Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах Верховного Суду від 28 травня 2025 року у справі № 331/727/24 та від 19 березня 2018 року у справі № 554/1793/15. При цьому, суд наголошує, що відповідно до ч.ч. 1-4\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом За ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16-ц. При цьому, як наголосив Верховний Суд у пункті 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути витрати на поховання спадкодавця у розмірі 17633,33 гривень. Щодо стягнення витрат понесених на житлово-комунальні послуги, суд виходить з такого. Позивач посилається на те, що нею сплачено житлово-комунальні послуги на загальну суму 17580,40 гривень, а тому вважає, що вона має право на стягнення частини сплаченої нею суми з відповідача на свою користь, у зв`язку з тим, що квартира з моменту смерті [PERSON] знаходиться у спільній часткової власності сторін. Позивачка володіє 2/3 частками квартири, відповідачка 1/3 часткою відповідно. Верховним Судом в постанові по справі №703/2200/15-ц від 19 серпня 2020 року було надано наступні висновки щодо застосування норм права: «У частині першій статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/ тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Аналогічне стосується і витрат на утримання та обслуговування багатоквартирного будинку. Частинами першою, сьомою статті 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (далі Закон) передбачено, що для забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, теплопостачання і опалення, вивезення побутових відходів, об`єднання за рішенням загальних зборів має право: задовольняти зазначені потреби самостійно шляхом самозабезпечення; визначати управителя, виконавців окремих житлово-комунальних послуг, з якими усі співвласники укладають відповідні договори; виступати колективним споживачем (замовником) усіх або частини житлово-комунальних послуг. Об`єднання оплачує холодну та гарячу воду, теплову та електричну енергію, природний газ, комунальні послуги за цінами (тарифами), встановленими для населення, крім частини таких послуг, що оплачуються власниками нежитлових приміщень. За змістом ст. 16 Закону, об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання укладати договори; встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного та ремонтного фондів; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів. Статтею 15 Закону визначено, що співвласник зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ст. 322 ЦК України на власника покладено тягар утримання свого майна: власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому згідно з ч. ч. ст. 317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, і Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18). Цивільний кодекс встановлює обов`язок власника утримувати майно, що йому належить. Кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який зробив необхідні витрати на утримання квартири, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування. Після прийняття спадщини у сторін, в тому числі і у Відповідача виникло зобов`язання брати участь у витратах на утримання частини будинку, у сплаті обов`язкових платежів, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними з будинком, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності. Згідно з висновками щодо застосування норм права, наданим Верховним судом в постанові від 20.05.2020 року по справі № 303/6974/16-ц, від 18.02.2021 року у справі № 609/1231/19 спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття. Обов`язок власника нерухомого майна, набутого як спадщини, оплачувати житловокомунальні послуги виникає з моменту прийняття спадщини, а не з моменту отримання свідоцтва про право на спадщину та реєстрації права власності. На цьому наголосив Верховний Суд у постанові від 15.03.2018 у справі № 401/710/15-ц. Відсутність реєстрації права власності на спадкове нерухоме майно зумовлює обмеження тільки у праві розпорядження ним, але не у користуванні та несенні витрат на його утримання. Витрати, які позивач понесла по сплаті за житлово-комунальні послуги становлять: технічне обслуговування внутрішнього газопроводу та запірної арматури, побутової газової плити - 600,00 гривень, розподіл газу - 40,00 гривень, послуги за користування домофоном 1200,00 гривень, вивіз сміття - 585,10 гривень, послуги з утримання будинку та прибудинкової території 3884,40 гривень, централізованого опалення - 11270,80 гривень, всього 17580,30 гривень. Додані позивачем квитанції про сплату на користь ТОВ «Домофон-Центр Цифрал Запоріжжя» грошових коштів на суму 600,00 гривень від 20.01.2024 року, квитанція від 20 січня 2024 року на користь Концерну «Міські теплові мережі» на суму 1558,00 гривень, квитанція на користь Концерну «Міські теплові мережі» на суму 1710,00 гривень без дати, квитанція від 20.01.2024 року на користь ТОВ «Вельтум-Запоріжжя» на суму 41,80 гривень, не стосуються спірного періоду та нараховані за життя спадкодавця, та відповідно не входить до обов`язку відповідача їх компенсувати. Тому вимоги [PERSON] до [PERSON] щодо стягнення витрат на оплату житлово-комунальних послуг є безпідставними, в цій частині та задоволенню не підлягають. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що на момент смерті спадкодавця була наявна заборгованість зі сплати вищевказаних послуг у розмірі 3909,80 гривень. Разом з тим суд вважає, вимоги позивачки до відповідачки щодо зобов`язання сплатити понесені нею витрати по сплаті за житлово-комунальні послуги підлягають задоволенню частково у розмірі 4556,83 гривень пропорційно її частки у праві власності (17580,30 3909,80) = 13670,50 /3). Згідно з ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК Українисудові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. В позовній заяві позивачем заявлено про стягнення на його користь витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 гривень. Оцінюючи розмір заявлених позивачкою вимог для компенсації витрат на професійну правову допомогу суд звертає увагу на наступне. Згідно з вимогами частин першої, другої, четвертої, п`ятої, шостої статті137 ЦПК Українивитрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК Українипередбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Частиноювосьмоюстатті141 ЦПК Українивизначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір про надання правової допомоги №б/н від 18.09.2024 укладений між адвокатом Стариченко М.П. та Волковою Н.М., який діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю ЗП 002682, видане на підставі прішення Ради адвокатів Запорізької області від 18.09.2020 №17, додаткову угоду №1 від 21.08.2025 до Договору про надання правничої допомоги №б/н від 18.09.2024, ордер на надання правничої (правово) допомоги серія АР №1182841 від 12.08.2025, акт наданих послуг від 26.08.2025, згідно якого адвокатом виконано наступні види робіт: надання консульсацій, складання позовної заяви про стягнення витрат на поховання та оплату житлово-комунальних послуг - 6000,00 гривень, та сплату коштів. Оцінюючи надані докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, суд вважає доведеним понесення витрат позивачем в сумі 6000,00 гривень та з урахуванням часткового задоволення позовних вимог приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 5649,60 гривень. У відповідності до ч.1 ст.141\~ЦПК України з\~відповідача на\~користь позивача\~підлягають стягненню\~витрати по\~сплаті судового\~збору,\~пропорційно до\~задоволених вимог,\~в сумі\~912,37 гривень.

Outcome: approved