Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

13 січня 2025 року позивача [PERSON] звернулась до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Орган опіки та піклування Кам`янської міської ради, Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову зазначила, що її донька - [PERSON] , перебувала у заресстрованому шлюбі з [PERSON] з 22 грудня 2006 року. Донька із зятем деякий час проживали у м.Сочі Краснодарського краю російської федерації. Від шлюбу у подружжя, [INFO] , народилась донька [PERSON] . [INFO] у подружжя [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] . Народжувати сина [PERSON] приїхала у м. Кам`янське Дніпропетровської області, оскільки тут знаходились її батьки, які у всьому підтримували доньку і допомагали їй у догляді за маленькими дітьми. [PERSON] неодноразово приїздив навідати свою родину, залишався на деякий час, потім повертався за місцем свого постійного мешкання і роботи у Сочі . Коли молодший син моєї доньки - [PERSON] трошки підріс і їй стало легше поратись з двома маленькими дітьми, [PERSON] з ними також повернулась у м. Сочі до свого чоловіка. Восени 2012 року донька [PERSON] зателефонувала позивачу і розказала, що їй стало відомо про те, що у її чоловіка [PERSON] , є інша родина, в якій вже навіть народилась дитина. З того часу шлюбні відносини між [PERSON] і [PERSON] були припинені. Донька разом зі своїми дітьми повернулась додому у м. Кам`янське Дніпропетровської області, будь-який зв`язок між подружжям було припинено, і відповідач жодного разу не зателефонував і не цікавився життям дітей, він викреслив родину із свого життя і повністю звільнив себе від усіх батьківських обов`язків. Пізніше, із розмови з матір`ю відповідача [PERSON] , з якою позивач ще деякий час підтримувала телефонний зв`язок, стало відомо, що 15 квітня 2013 року рішенням суду м. Сочі шлюб доньки було розірвано. Після негативних змін у особистому житті, психологічний стан доньки, [PERSON] , погіршився, вона важко переживала розпад родини, стала зловживати спиртними напоями, що у дальшому призвело до деградації, як особистості. Пагубна звичка відповідачки, дуже змінила її поведінку, [PERSON] перестала займатись вихованням дітей, могла на тривалий час залишати дітей і не приходити додому, вчиняла сварки та скандали з позивачем і зі своїм батьком [PERSON] , проявляла неповагу та агресію, та навіть застосовувала фізичну силу, вчиняючи бійки, все це відбувалось у присутності дітей, що психологічно травмувало їх. Позивач вимушена була звертатись за допомогою до правоохоронних органів і органів опіки та піклування. У зв`язку з протиправною поведінкою та ухиленням від виконання батьківських обов`язків [PERSON] неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності, але, прийняті міри не дали позитивного результату, своєї поведінки відповідачка не змінила, як і не змінила ставлення до дітей. Тобто, вже тривалий час, батьки [PERSON] і [PERSON] , не проявляють інтересу до життя дітей, відповідачі не приймають участі ані у вихованні дітей, ані в їх утриманні, не переймаються проблемами дітей, подальші долі дітей їх не цікавлять. Всі обов`язки по вихованню та утриманню [PERSON] та [PERSON] взяли на позивач із чоловіком. [PERSON] і [PERSON] проживають в їх родині, вони дбаєють про їх стан здоров`я, займаються вихованням та утриманням, приділяють увагу розвитку дітей. Байдуже відношення відповідачів до дітей, до виконання ними своїх батьківських обов`язків не залишає сподівань на те, що коли-небудь вони проявлять батьківські почуття по відношенню до доньки та сина. Всі батьківські почуття відповідачів невільовані, вони є батьками для дітей лише у свідоцтвах про народження. [PERSON] [INFO] виповниться 18 років і вона не буде потребувати дозволу батьків на вчинення будь-яких дій, пов`язаних з її життям, вважає за доцільне вирішувати питання позбавлення батьківських прав відповідачів лише відносно їх малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач звертається із даним позовом до суду про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки. Позивач і її чоловік є добропорядними громадянами, не вживають спиртні напої, не страждають на захворювання, які можуть бути небезпечними для дитини, ніколи не притягувались до кримінальної чи адміністративної відповідальності, не перебувають у розшуку, є пенсіонерами за віком, стабільно отримують пенсію. Подальша доля [PERSON] , його здоров`я, виховання та розвиток турбують їх, бажають та мають змогу виховувати онука, також як і мають можливість забезпечувати дитину найнеобхіднішим для життя та розвитку. У родині панують теплі та доброзичливі відносини. Після позбавлення відповідачів батьківських прав, неповнолітній [PERSON] має право встановлення їй статусу дитини, що позбавлена батьківського піклування, яким на теперішній час фактично є позивач і бажає у подальшому здійснювати функції опікуна. Протоколом автоматизованого розподілу судової спраив між суддями від 13.01.2025 року, цивільну справу №208/498/25 передано до провадження судді Гречаній В.Г. Згідно до відповіді №1099656 з Єдиного державного демографічного реєстру - [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 15.01.2025 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Увалою суду від 25.08.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу досудового розгляду. 22.10.2025 року Позивач [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що підтримує позовні вимоги та просить задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] 20.02.2025 року була присутня у підготовчому судовому засіданні, зазначила, що дитина проживає з її батьками, тобто з позивачем та її чоловіком, вже тривалий час. Вони хочуть бути опікунами дитини. Зазначила, що в неї немає можливості проживати та слідкувати за сином і одночасно працювати, щоб його утримувати. Вказала, що наразі стоїть на біржі праці, поки не працює. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, день та час розгляду справи неодноразово повідомлявся шляхом направлення судових повісток засобами поштового зв`язку «Укрпошта» за останнім відомим місцем проживання, що в розумінні п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, є належним повідомленням про розгляд справи, причини своєї неявки суду не повідомили. Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористались. Заяв та клопотань про проведення розгляду справи за його відсутності не подавав. 22.10.2025 року представник третьої особи Орган опіки та піклування Кам`янської міської ради - Тарануха Ж.М. зазначила, що зі слів бабусі батько дитини мешкає у рф, матір не займається дитиною та не допомагає, комісія залишила питання про позбавлення батьківських прав на розсуд суду. Проте просить задовольнити позовні вимоги, оскільки знає цю сім`ю, знає що відповідачка та не займалась й старшою донькою. Діти постійно проживали разом з позивачкою та її чоловіком, які ними постійно опікувалися. Участі у вихованні дітей та у їх запезпеченні відповідачі ніколи не приймали. Представник третьої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - Цивата М. надіслала до суду заяву, у якій просить розглядати справу без представника відділу. 22.10.2025 року у судовому засіданні після судових дебатів, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. На підставі ч.1 ст. 244 ЦПК України ухвалення судового рішення було відкладено та визначено дату та час судового засідання, в якому буде відбуватися проголошення судового рішення, про що учасники справи були повідомлені у спосіб, встановлений ЦПК України. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до положень ч. 4 ст. 174, ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи. Судом встановлено, що 11 лютого 1978 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно Південним районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 56, після чого дружина змінила прізвище на « [PERSON] ». [INFO] народилась [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Дніпродзержинським палацом щастя, актовий запис № 270, батьками якої є [PERSON] та [PERSON] . 22 грудня 2006 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, видане відділом РАЦС Центрального районного міста-курорту Сочі управління РАЦС Краснодарського краю. [INFO] народилась [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом РАЦС Лазаревського районного міста-курорту Сочі управління РАЦС Краснодарського краю в селищі Дагомис, батьками якої зазначені [PERSON] та [PERSON] . [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 752, батьками якого зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до акту №9 про проживання від 15.11.2024 року, виданого ТОВ «Керуюча компанія «Лідер-Комфорт-Сервіс», за адресою: [ADDRESS] дійсно проживають без реєстрації [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в період з 2010 року по теперішній час. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10366614 від 12.04.2006 року, власниками квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до характеристики [PERSON] , [INFO] ,з Кам`янської школи мистецтв № 5 від 22.11.2024 року №47/01-18, навчається з 2021 року, учень з добрими музичними здібностями до занять відноситься охоче, наполегливо виконує завдання. Вихованням Філата займаються бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON] , приводять онука на заняття, цікавляться успішністю, відвідують концерти та батьківські збори, своєчасно сплачують навчання. З батьками Філата адміністрація закладу жодного разу не спілкувалась, оплату за навчання не отримували. Відповідно до характеристики КЗ «Дитячо-юнацька спортивна школа №5» Кам`янської міської ради від 02.12.2024 року, [PERSON] є учнем відділення плавання. На тренування завжди приводять бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON] . Забирають після тренування також вони.Фінансову частину по відвідуванню басейна здійснюють бабуся та дідусь. Відповідно до довідки про доходи №3120111969252194, видана [PERSON] , сума пенсії за період з 01.06.2024 року по 30.11.2024 року складає 26577,90 грн. Відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, наданої «Центром первинної медико-санітарної допомоги» 17.12.2024 року, [PERSON] за станом здоров`я може бути опікуном. Відповідно до довідок КНП КМР «Міська лікарня № 9», [PERSON] в реєстрі у лікаря -нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. У матеріалах справи містяться численні постанови суду про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 15.05.2025 року №8вих-20/369, позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] та гр. [PERSON] відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , залишити на розсуд суду. Відповідно до подання виконавчого комітету Кам`янської міської ради Дніпропетровської області від 21.05.2025 року №8вих-20/387, вважать за доречне призначити опікуном над малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , гр. [PERSON] , [INFO] , у разі позбавлення батьківських прав батьків дитини гр. [PERSON] та гр. [PERSON] . 15.09.2025 року у судовому засіданні допитано свідка [PERSON] , яка зазначила, що з позивачем є кумами, її чоловік хрестив доньку позивача. Хлопчика знає з народження, проживав спочатку з мамою, бабусею та дідусем. З 2015 року матір хлопчика не проживає ним. Мама не приймає участі у вихованні дітей, офіційно не працює. З батьком дитина не спілкується, з мамою не хоче спілкуватись, тому що вона вживає алкоголь. Інколи бачить матір дитини, вона постійно перебуває у стані алкогольного сп`яніння. 15.09.2025 року у судовому засіданні, при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, в присутності психолога [PERSON] судом була заслухана думка неповнолітнього [PERSON] . Бухальцев [PERSON] зазначив, що навчається у Ліцеї № 5 у 9 класі. Мама іноді телефонує, останній раз телефонувала на день народження, в гості до неї не хоче ходити, тата не пам`ятає взагалі, він йому не телефонує, взагалі не знає де він. Мама вживає алкоголь. Спілкуватися з нею не бажає. Навіть сестра [PERSON] не хоче спілкуватися з мамою. Хоче проживати з бабусею, яка ним постійно опікується та виховує. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 СК України). Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. (стаття 153, частини перша-третя статті 157 СК України). Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Аналогічні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах 8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до керівних роз`яснень, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно п. 16 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Суд враховує те, що подані позивачем документи, підтверджують те, що відповідачі не приймають участі у вихованні дитини, матеріально не забезпечують, дитина проживає з бабусею та дідусем тривалий час, зловживання матір`ю алкогольними напоями, знаходження батька у інішй країні, небажання дитини спілкуватись з ними. Приймаючи до уваги наведені обставини, невиконання відповідачами батьківських обов`язків, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про призначення опікуном позивача, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до частини першої, другої статті 243 СК України та частини першої статті 58 ЦК України опіка встановлюється над дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Згідно зі статтею 5 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за умови втрати дитиною батьківського піклування відповідна служба у справах дітей зобов`язана протягом двох місяців підготувати комплект документів, який підтверджує набуття дитиною статусу дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування. Статус дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, надається відповідно до законодавства. В силу частин першої та другої статті 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є районні, районні у містах Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Органи опіки та піклування забезпечують, серед іншого, вирішення питань щодо: встановлення статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування; надання опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, та застосування інших форм влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування; соціального захисту і захисту особистих, майнових, житлових прав та інтересів дітей. Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, зокрема набуття дитиною статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей, які залишились без батьківського піклування, визначено Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 (далі - Порядок). Згідно з положеннями Порядку наданню дитині статусу позбавленої батьківського піклування та взяттю її на відповідний облік передує низка заходів уповноважених органів, пов`язаних із встановлених певних фактів: проведення обстеження умов перебування дитини, стану здоров`я та з`ясування обставин, за яких дитина залишилася без батьківського піклування. Відповідно до частин першої та другої статті 244 СК України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Опікун, піклувальник зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Опікун, піклувальник має право самостійно визначати способи виховання дитини з урахуванням думки дитини та рекомендацій органу опіки та піклування (частина перша стаття 249 СК України). Відповідно до частини третьої статті 60 ЦК України суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Враховуючи, що суд дійшов до висновку про доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав, враховуючи подання виконвачого комітету Кам`янської міської ради про доцільність призначення опікуном [PERSON] щодо [PERSON] , суд вважає за доцільне задовольнити дану позовну вимогу. Проте, суд зазначає, що [PERSON] , [INFO] , є неповнолітньою особою на момент винесення рішення, йому виповнилось 14 років. Цивільний кодекс України визначає, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Тож, як бачимо, що передбачено два варіанти офіційного піклування: перший - це опіка; другий - постійний догляд, піклування, патронаж. Опіка встановлюється над малолітніми особами (віком до 14 років, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування), та особами, які визнані недієздатними в судовому порядку. Піклування встановлюється над неповнолітніми особами (віком від 14 до 18 років, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування) та особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Отже, суд вважає за доцільне призначити [PERSON] піклувальником неповнолітнього онука [PERSON] . Щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до роз`яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Згідно ч.5 ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Враховуючи те, що в разі ухвалення судом рішення про позбавлення батьківських прав суд зобов`язаний вирішити питання про стягнення аліментів, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , з кожного в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів, визначеного законодавством, щомісячно, починаючи з 13.01.2025 і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів за один місяць суд допускає до негайного виконання. З огляду на вищезазначене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. Згідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача ; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У матеріалах справи наявна квитанція про сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн. за одну позовну вимогу щодо позбавлення батьківських прав. Дана сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідачів. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів в дохід держави судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Outcome: approved