Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

У провадженні Ірпінського міського суду Київської області перебуває позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Ірпінська державна нотаріальна контора про зняття арешту з майна. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу на праві власності належить будинок за адресою: [ADDRESS] (надалі Будинок), що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 05.09.1997 року, спадкова справа №240 та зареєстрована в КП «ІРПІНСЬКЕ БТІ». Позивач намагалась перенести інформацію про право власності в електронний реєстр нерухомості, але у грудні 2023 року позивачу стало відомо, що вказаний будинок перебуває під арештом (забороною). Вказаний арешт підтверджується інформацією з Державного реєстру речових право на нерухоме майно від 15.11.2023 року (індексний номер: 354395451). Після цього, позивач звернулась до Ірпінської державної нотаріальної контори щодо припинення чинності арешту, але відповіді не отримала. Позивачка вважає, що арешт майна було накладено помилково, а відтак є всі правові підстави для звільнення майна з-під арешту. На підставі наведеного, з врахуванням уточнених позовних вимог, просила суд скасувати арешт з будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві власності [PERSON] , накладений та зареєстрований реєстратором Ірпінською міською державною нотаріальною конторою 21.06.2004 року за №35598; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про арешт будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві власності [PERSON] , накладений та зареєстрований реєстратором Ірпінською міською державною нотаріальною конторою 21.06.2004 року за №35598. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 31\~січня 2024\~року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 22 травня 2024 року за клопотанням представника позивача було закрито провадження в частині позовних вимог [PERSON] до Ірпінської державної нотаріальної контори про зняття арешту з майна; ухвалено продовжити розгляд справи в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про зняття арешту з майна; залучено Ірпінську державну нотаріальну контору в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору до участі у справі № 367/10366/23. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 29 липня 2024 року за клопотанням представника позивача було замінено неналежного відповідача [PERSON] на належного відповідача [PERSON] . Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 13 листопада 2024 року за клопотанням представника позивача було витребувано з Бучанської міської ради належним чином завірену копію матеріалів реєстраційної справи про державну реєстрацію права власності за [PERSON] , житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,076 га, кадастровий номер 3210945300:01:100:0040, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 20 травня 2025 року за клопотанням представника позивача було витребувано з Київського обласного державного нотаріального архіву належним чином завірену копію матеріалів реєстраційної справи щодо накладення арешту на нерухоме майно, а саме: будинок по [ADDRESS] , за реєстраційним номером обтяження: 35598 від 21.06.2004 року на підставі повідомлення, 16, 26.03.1958, Київ-62 п/с N4., що вчинений реєстратором Ірпінською міською державною нотаріальною конторою. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 11 серпня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивачка та представник позивачки не з`явились, до суду від представника позивачки Майорова В.О. надійшла заява в якій просив суд справу розглядати за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував, а також просив залишити судові витрати по справі за позивачем . Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак до суду направила клопотання, у якому позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розгляд справи проводити за її відсутності. У судове засідання представник третьої особи не з`явився, в матеріалах справи міститься заява завідувача Ірпінської державної нотаріальної контори Журавель А.М., у якій просила розгляд справи проводити за відсутності представника нотаріальної контори . Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на вказане, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить будинок за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 05.09.1997 року, спадкова справа №240, виданим державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори Копиловою В.В. З інформації з Державного реєстру речових право на нерухоме майно від 15.11.2023 року (індексний номер: 354395451), вбачається, що на будинок за адресою: [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , Ірпінською міською державною нотаріальною конторою накладено обтяження у вигляді заборони (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 35598 від 21.06.2004 року на підставі повідомлення, 16, 26.03.1958, Київ-62 п/с N4. [PERSON] є батьком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Як вказує відповідачка [PERSON] , [PERSON] помер у 1995 році. Доньці [PERSON] відповідачці [PERSON] на праві власності належить будинок [ADDRESS] та земельна ділянка з кадастровим номером 3210945300:01:100:0040, розташована за адресою: [ADDRESS] . Наведене підтверджується технічним паспортом номер: 35/17, від 20.04.2017, видавник: Суб?єкт господарювання ПП "ГЕО"; декларацією про готовність об?єкта до експлуатації номер: КС142170890121 від 30.03.2017, Видавник: Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, Додаткові відомості: Документ отримано з ЄРД; договором дарування номер: 875, від 04.05.1994, видавник: Плеско О.Ф., державний нотаріус Ірпінської державної нотаріальної контори; державним актом на право приватної власності на землю, серія та номер: КВ №047345 від 27.09.2004, видавник: Ірпінський міський відділ зем. Ресурсів; витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, номер: НВ-3210632322017 від 12.12.2017, Видавник: Відділ у м. Бучі Міськрайонного управління у Бородянському районі та м. Бучі Головного управління Держгеокадастру у Київській області, - які містяться в реєстраційних справах №14832772332108, 1482959132108. Згідно Алфавітної книги обліку заборон відчуження нерухомого майна та Реєстру для реєстрації заборон відчуження жилих будинків (частин будинків) та іншого нерухомого майна, та арештів, накладених судовими та слідчими органами, наданих Київським обласним державним нотаріальним архівом на ухвалу суду від 20.05.2025 року, вбачається, що існує запис про накладення заборони на майно за адресою [ADDRESS] . Копії документів, на підставі яких було накладено зазначену заборону та інші відомості у Київського обласного державного нотаріального архіву відсутні. У свою чергу, Комунальне підприємство «БУЧАНСЬКИЙ СЕРВІС-ЦЕНТР ДОКУМЕНТ» листом №10/07/20 від 10.07.2024 року повідомило, що згідно даних, (станом на 01.01.2013 р.) які містяться в інвентаризаційній справі № 226 право власності на будинок [ADDRESS] ) зареєстровано: 1/1 (цілий будинок) за [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідчене Ірпінською ДНК від 05.09.1997 року, реєстраційний номер 2-2002 (книга № 8 сторінка № 229 реєстровий № 1668 26.09.1997 р.). Згідно листа Бучанської міської ради № 12.1-09/4784 від. 10.07.2024 року, станом на 01.07.2024 року на території міста Буча існує два об?єкти топоніміки: [ADDRESS] перейменована на вулицю Захисників України згідно рішення 43 сесії «Про перейменування вулиць на території Бучанської міської територіальної громади» № 3478-43-VIII віл 12.04.2023 року, та рішення виконавчого комітету «Про уточнення нумерації об?єктів нерухомого майна, що розташовані в межах перейменованих вулиць в місті Буча, Бучанської територіальної громади, Бучанського району, Київської області» № 524/5 від 28.07.2023 року. Провулок Вокзальний не перейменовано. З наведеного вбачається, що власником будинку [ADDRESS] з 26.09.1997 року була позивачка [PERSON] . Власником вказаного вище будинку [PERSON] ніколи не був. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Пунктами 1, 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст.41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом. Згідно до вимог ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положенням ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з постановою Верховного Суду України від 15.05.2013 року в справі № 6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат» нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. У відповідності до п.п. 74,75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Згідно з п.п. 5.1. п. 5 гл. 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5, нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу видачі свідоцтва про право на спадщину на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 311 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-ІV зі змінами, державний реєстратор, що перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав, що забезпечує зберігання реєстраційних справ у паперовій формі, за місцезнаходженням відповідного майна у день надходження відповідного судового рішення формує та реєструє необхідну заяву або реєструє судове рішення про заборону вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією прав, чи судове рішення про скасування відповідного судового рішення. Згідно з абзацом 2 пункту 7 Порядку використання даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек та Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 14.12.2012 року № 1844/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 18.12.2012 року за №2102/22414, у разі коли при розгляді заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якої державній реєстрації підлягає припинення обтяження речового права на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване в Державному реєстрі прав, встановлено наявність запису про таке обтяження в Реєстрах, державний реєстратор переносить відомості запису про таке обтяження до спеціального розділу Державного реєстру прав, після чого на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію припинення обтяження речового права на нерухоме майно вносить запис про припинення такого обтяження до Державного реєстру прав. Відповідно до ч.ч. 1 та 4 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із пунктом 4 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», внесення відомостей до Державного реєстру прав здійснюється виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Пунктом 4 статті четвертої Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визначено перелік обтяжень речових прав на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, до яких, серед іншого, належить заборона. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Частина восьма статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визначає, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Відповідно до абзацу першого частини першої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. У пункті 4 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», встановлено, що державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій. У частині другій статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визначені підстави для державної реєстрації прав, в тому числі визначено, що державна реєстрація припинення обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили (п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону). З системного аналізу зазначених норм права випливає, що відновлення порушеного права позивача, не можливе без виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження нерухомого майна і саме на державного реєстратора покладено обов`язок вносити відомості щодо обтяжень до зазначеного реєстру. Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що «ефективний засіб правового захисту» повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі №82614016/16, від 11 лютого 2019 року у справі №2а-204/1). Зазначена норма матеріального права визначає право власника, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому немає значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-709цс16). Таким чином, враховуючи те, що документальне підтвердження виникнення та підстави обтяження майна позивача відсутнє, наявність заборони у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна порушує права та законні інтереси позивача, оскільки унеможливлює розпоряджання даним майном, а Ірпінська державна нотаріальна контора, як реєстратор не має визначених законодавством підстав для зняття за заявою позивача заборони на відчуження об`єктів нерухомого майна, позивач позбавлена можливості реалізувати свої права як власника нерухомого майна в інший, крім судового захисту, спосіб, суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, сплачені позивачем судові витрати у розмірі 1073,60 гривень за подання даного позову, залишити за позивачем. На підставі наведеного та

Outcome: approved