Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із даним позовом. Вказав, що він звертається з вказаною позовною заявою до відповідачів про позбавлення їх батьківських прав відносно їх доньки [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із ним та бабою по лінії матері. Відповідачі (батьки дитини) останні 8 років жодного разу не поцікавились навчанням дитини та її досягненнями, відповідачі не спілкувалися жодного разу з вчителями дитини, не з`являлися на батьківські збори, дитсадкові чи шкільні свята, дні народження дитини. [PERSON] , [INFO] , проживає в житловому будинку позивача та бабусі по [ADDRESS] . Для дитини створені всі належні умови для проживання. [PERSON] та [PERSON] самостійно займаються вихованням внучки без участі її батьків. Відповідачі ніяким чином не піклуються про доньку, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування доньки, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідачі, покладених законом на батьків обов`язків не виконують, не беруть педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Всі питання щодо виховання вирішуються ним та бабусею дівчинки самостійно без участі та підтримки з боку відповідачів. Дитина знаходиться на повному його утриманні. Враховуючи вищевикладене, з метою захисту законних прав та інтересів дитини, просить суд позбавити відповідачів батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Стягнути з відповідачів на його користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі частини від всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовом та до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог представник Служби у справах дітей Ямпільської міської ради Вінницької області Миронишина В.В. в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позову. Вказала про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів щодо їх доньки [PERSON] , [INFO] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що за 4 роки навчання [PERSON] в навчальному закладі вона на батьківських зборах бачила лише бабусю та дідуся, з матір`ю та батьком дівчинки вона не зустрічалась жодного разу. За дівчинкою піклуються лише бабуся та дідусь. Жодного зв`язку із батьками [PERSON] немає. Матір та батько залишили дитину та самоусунулись від її виховання. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що вона є хрещеною матір`ю [PERSON] . Починаючи з 2012 року дитина проживає з бабусею та дідусем, батьки дівчинки самоусунулись від її виховання. Відповідачі не цікавляться життям доньки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що [PERSON] проживає з народження із бабусею та дідусем. Батьків дівчинки вона жодного разу не бачила. Дівчинка ввесь час проживає з бабусею та дідусем та її вихованням займаються лише вони. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що з 2021 року вона є класним керівником Александріни та за ввесь цей час всі шкільні та позашкільні заходи школу відвідують лише бабуся та дідусь дівчинки. Батьків дитини вона жодного разу не бачила, вони не телефонували та не цікавились успіхами доньки. Батьки дівчинки виїхали за кордон та не цікавляться її життям, повністю самоусунулись від її утримання та виховання. Заслухавши думку дитини [PERSON] в судовому засіданні було встановлено, що вона з народження проживає разом з дідусем та бабусею, які забезпечують її всім необхідним. Мати та батько не телефонують та не спілкуються із нею, не відвідували дитячий садок та не відвідують школу, не цікавляться її успіхами та життям. Всі питання щодо її утримання та виховання вирішуються дідусем та бабусею без участі та підтримки з боку відповідачів. Батьки не надають коштів на її утримання та повністю самоусунулись від виконання батьківських обов`язків. Суд, заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої вказано [PERSON] та [PERSON] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.18-19). З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] встановлено, що 13 травня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, остання змінила дошлюбне прізвище [PERSON] на [PERSON] (а.с.17). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] встановлено, що 20 січня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, остання змінила дошлюбне прізвище [PERSON] на прізвище [PERSON] (а.с.9). З копії відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №13-03/1.9-81 від 01.07.2025 року встановлено, що в житловому будинку по [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] (а.с.22) З копії договору дарування від 29 грудня 2006 року встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] (а.с.23-24). З копії акту обстеження умов проживання від 01 липня 2025 року встановлено, що в житловому будинку по [ADDRESS] проживають [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У будинку чисто та охайно. В наявності водопостачання та водовідведення, наявна сучасна побутова техніка. Родина утримує підсобне господарство. Для виховання та розвитку дитини є оснащена необхідними меблями окрема кімната. В результаті обстеження встановлено факт самостійного виховання та утримання дідусем та бабусею своєї малолітньої онуки [PERSON] . Дитина забезпечена всім необхідним для повноцінного розвитку (а.с.25). З копії довідки виданої сімейним лікарем Петрашівської АЗПСМ ФП с.Михайлівка встановлено, що [PERSON] , [INFO] на диспансерному обліку з приводу хронічних захворювань не перебуває. За останні 8 років нагляду здоров`ям дитини піклувалися виключно бабуся та дідусь (а.с.21). З копії характеристики №01-21/310 від 16.06.2025 року виданої директором Ліцею імені Івана Богуна Ямпільської міської ради Вінницької області встановлено, що [PERSON] , [INFO] навчається у філії Михайлівська гімназія Ліцею імені Івана Богуна Ямпільської міської ради Вінницької області. [PERSON] проживає разом з бабусею та дідусем, які беруть активну участь у житті класу, допомагають в організації позакласних заходів, постійно відвідують навчальний заклад, цікавляться успіхами внучки. Мати та батько за час навчання дитини в школі не з`являлися, участі у вихованні дочки не приймали, з класним керівником на зв`язок не виходили, не відвідували класні та загальношкільні батьківські збори (а.с.20). З висновку органу опіки та піклування Ямпільської міської ради та з копії рішення виконавчого комітету Ямпільської міської ради Могилів-Подільського району про затвердження висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав від 28 жовтня 2025 року №360 вбачається, що орган опіки та піклування Ямпільської міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] , батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.56-58). Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Сімейним кодексом України у статті 7 визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі зобов`язання піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частиною 1 статті 165 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі статтею 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін., що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Згідно зі статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2019 року у справі №739/1957/17-ц. У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Частинами 4 та 5 статті 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Постановою КЦС ВС від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19 зроблено висновок, що поведінка особи, яка свідомо змінює країну проживання, не бере участі у вихованні дитини, свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні ст.164 СК України і може бути підставою для позбавлення цієї особи батьківських прав щодо дитини. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі №404/6391/16-ц (провадження №61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі №753/2025/19 (провадження №61-1344св20). Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідачів на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не спілкуються із донькою [PERSON] більше 8 років, не цікавляться її життям, тобто свідомо обрали такі життєві умови, за якими їх участь у вихованні дитини відсутня, що у свою чергу свідчить про їх ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні статті 164 СК України. ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії» заява №70879/11 встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Існуючі сімейні зв`язки між дітьми та батьками, які насправді піклуються про них, захищаються Конвенцією. Позбавлення батьківських прав відповідачів в судовому порядку скасовує лише правовий зв`язок між ними та їх сином, підтвердить відсутність фактичного духовного зв`язку між батьком, матір`ю та дитиною. За змістом статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Приймаючи до уваги досліджені судом матеріали справи, суд дійшов висновку щодо правомірності вимог позивача про позбавлення відповідачів [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їх неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з підстав самоусунення відповідачів від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомого ухилення від виховання та утримання дитини, відсутності бажання на виконання батьківських обов`язків, на спілкування з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, відсутності прояву інтересу до внутрішнього світу дитини та створення умов для отримання нею освіти, що не спростовано відповідачами під час судового розгляду справи. Водночас відповідачами у справі не надано суду жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, які б підтверджували виконання ним обов`язків виховання та утримання доньки, тощо, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги щодо позбавлення відповідачів батьківських прав, оскільки як вбачається з матеріалів справи відповідачі будучи батьком та матір`ю ухиляються від виконання батьківських обов`язків, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечують необхідного харчування, одягу, медичного догляду, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини, оскільки відповідачі свідомо нехтують своїми обов`язками відносно доньки. Разом з тим, суд враховує, що відповідно до положень статей 168, 169 Сімейного кодексу України, відповідачі, як батьки дитини, у разі позбавлення батьківських прав, не позбавлені права на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з донькою, так і з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved