Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

ТОВ «ФК «АЙКОНС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 6256,60 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.02.2020 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та [PERSON] укладено кредитний договір № 3344919000/498964 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до умов кредитного договору Товариство надало відповідачу кошти в сумі 2000,00 грн. на споживчі потреби, на строк 15 дні, з процентною ставкою 1,9 % (процентів) на добу. 20 серпня 2021 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу № 1-20/08/2021, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС ГРУП» набуло права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі до [PERSON] за кредитним договором № 3344919000/498964 від 26.02.2020. 25 серпня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС ГРУП» та ТОВ «ФК «АЙКОНС» укладено договір № 1-25/08/2021 відступлення права вимоги, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «АЙКОНС» набуло права грошової вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, у тому числі до [PERSON] за кредитним договором № 3344919000/498964 від 26.02.2020. Так, ТОВ «ФК «АЙКОНС» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в розмірі 6256,60 грн., з яких 2 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 4256,60 грн. - заборгованість за процентами. Оскільки відповідач не виконує умови кредитного договору, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати. З довідки міграційної служби вбачається, що [PERSON] , змінила прізвище на « [PERSON] ». Ухвалою судді Кам`янського районного суду Черкаської області від 27.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. 29.10.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача Мисана В.М. Даний відзив не береться до уваги судом оскільки поданий з порушенням строків. Вказані у відзиві обґрунтування поважності пропуску строку не знайшли свого підтвердження, оскільки представник відповідача був належним чином повідомлений, є користувачем електронного суду, і мав достатньо часу для реалізації свого права на подання відзиву. Представник позивача надіслав суду заяву, в якій просив провести розгляд даної справи без участі представника позивача, стягнути витрати зі сплати судового збору та витрати за надання професійної правничої допомоги. Представник відповідача надала до суду клопотання від 27.10.2025 про зменшення витрат на правову допомогу, обґрунтовуючи це тим, що розмір судових витрат, а саме 10500 грн., є неспівмірним з позовними вимогами, враховуючи, що розмір позовних вимог становить 6256,60 грн. У судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів перерахування коштів відповідачу на підставі договору, відсутні виписка та інші первинні бухгалтерські документи щодо надання коштів відповідачу відповідно до умов договору. Крім того, з наявної в матеріалах справи інформації неможливо встановити, що картковий рахунок № [NUMBER] хх-хххх-6243 належить саме відповідачу. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до такого. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд наголошує на тому, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими. Відповідно до відповіді №1608136 від 28.07.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру, РНОКПП, вказаний у позовній заяві та кредитному договорі № 3344919000/498964 від 26.02.2020, належить [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 6ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. На підтвердження укладення кредитного договору №3344919000/498964 від 26.02.2020 року позивачем надано до суду індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту з додатком №1, які підписані одноразовим ідентифікатором відповідачки - R57203. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Крім того, Верховний Суд у постанові у справі № 524/5556/19 від 12 січня 2021 року дійшов висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Як вбачається з кредитного договору, з метою власної ідентифікації та отримання кредиту позичальником було надано наступні реквізити: ПІБ - [PERSON] ; Ідентифікаційний код - [NUMBER] ; Паспортні дані - серія [NUMBER] , виданий Черкаським РВ УМВС України в Черкаській області 08.02.2008; Місце прописки та фактичного проживання: [ADDRESS] ; Тел.: [NUMBER] ; Рахунок позичальника: [NUMBER] хх-хххх-6243; Електронний підпис: [NUMBER] . Відповідно до довідки про ідентифікацію від ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» позичальник [PERSON] , з якою укладено договір №3344919000/498964 від 26.02.2020, була ідентифікована: одноразовий ідентифікатор - R57203; дата відправки ідентифікатора позичальнику - 26.02.2020; номер телефону - [NUMBER] . З вищевикладеного слідує, що ідентифікація позичальника та відправка одноразового ідентифікатора здійснювалася за іншим номером телефону, ніж той, що вказаний позичальником в реквізитах для укладення договору. Водночас, у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. У постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року в справі № 274/7221/19 (провадження №61-1513св23) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до п. 61, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (яке є чинним на час вирішення справи судом апеляційної інстанції), форма клієнтських рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер клієнтського рахунку, дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі - ID НБУ) банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; сума вхідного залишку за рахунком; код ID НБУ банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписка за рахунком може бути належним доказом заборгованості позичальника за сумою кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Подібні висновки Верховний Суд виклав у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 20 жовтня 2020 року у справі № 456/3643/17 (провадження № 61-9882св20), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19). Як вбачається зі змісту кредитного договору від 26.02.2020, укладеного [PERSON] з ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група», надання кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на банківський рахунок позичальника. Суд враховує, що у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Разом з тим, позивачем не було надано до суду жодного первинного документу або іншого документу, в тому числі платіжної інструкції, довідки про перерахування коштів за допомогою електронних платіжних систем, чи іншого документу, який би підтвердив факт перерахування відповідачу грошових коштів в розмірі, передбаченому договорами позики, а він, відповідно, ці кошти отримав. Надані до суду виписка з особового рахунку за Кредитним договором № 3344919000/498964, та витяги з реєстру боржників самі по собі не можуть бути належними доказами виконання первісним кредитором своїх зобов`язань за кредитним договором. Відповідно п.1.6 Індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту №3344919000/498964 від 26.02.2020, датою укладення цього договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта. З відповіді ТОВ «Платежі Онлайн», яке є технологічним оператором платіжних послуг, на адвокатський запит представника позивача щодо отримання інформації про перекази, слідує, що інформація про переказ коштів знаходиться виключно у надавачів платіжних послуг, якими є банки та небанківські надавачі платіжних послуг, і останні не володіють зазначеною інформацією. Отже, позивач не скористався своїм процесуальним правом звернутися з клопотанням про витребування відповідних доказів в порядку ст. 84 ЦПК України, для встановлення чи були кредитні кошти перераховані на рахунок відповідачки по справі. Наведене вище унеможливлює врахування зазначених документів, як достатніх доказів, які б підтверджували факт надання кредитних коштів. Надані позивачем документи лише констатують наявність заборгованості у фіксованій сумі, але не підтверджують її наявність, походження і розмір. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено виконання первісним кредитором його зобов`язань за договором, та, відповідно, наявності у відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі, зазначеному у розрахунках. Таким чином, суд приходить до висновку, що надані позивачем докази укладення кредитного договору, а саме Індивідуальна частина договору про надання фінансового кредиту №3344919000/498964 від 26.02.2020 та довідка про ідентифікацію позичальника, суперечать один одному. Також, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що підтверджують виконання зобов`язань первісного кредитора за кредитним договором щодо надання позичальнику кредитних коштів та нарахування відсотків за користування кредитом. Оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд вважає, що позивачем не доведено факту укладення кредитного договору №3344919000/498964 від 26.02.2020, а відтак і наявності у [PERSON] ( [PERSON] ) заборгованості за вказаним договором перед правонаступниками кредитора. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог. На підставі ст.ст. 512, 626, 627, 1048, 1054, 1055, 1056-1, 1077, 1078, 1081 ЦК України,

Outcome: dismissed