Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

У липні 2025 року представник позивача адвокат Богданов Михайло Юрійович через систему «Електронний суд» звернувся до Новокодацького районного суду міста Дніпра із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] знаходиться у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , свідоцтво про шлюб [NUMBER] видане Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського місткого управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1006. Від шлюбу у пари є неповнолітня донька- [PERSON] , яка народилася [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] видане Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції від 10.10.2010. Донька проживає з матір`ю. З 28.06.2023 стосунки між Позивачем та Відповідачем розладились, через різні погляди на життя, цінності та ведення спільного господарства і побуту. Наразі кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування з 2023 року, а шлюб-розпався та має лише формальний характер. Відповідач відмовляється добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, є працездатною особою, отримує дохід. У зв`язку з вищенаведеним, у прохальній частині свого позову позивач наводить дату початку стягнення аліментів саме дату фактичного припинення шлюбних відносин, а саме 23.06.2023. Враховуючи викладене, представник позивача звертається до суду та просить стягнути з відповідача\~ [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 23.06.2023 і до повноліття дитини. Позивач\~ у судове засідання не з`явилася. 05.11.2025 від її представника адвоката Богданова Михайла Юрійовича надійшла заява через систему «Електронний суд», у якій просив розгляд справи проводити за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав. Відповідач\~ [PERSON] у судове засідання також не з`явився. Через канцелярію до суду надійшла заява, у якій зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, розгляд справи просив проводити за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] знаходиться у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , свідоцтво про шлюб [NUMBER] видане Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського місткого управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1006. Батьками неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] , свідоцтво про народження [NUMBER] видане Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції від 10.10.2010, актовий запис № 329. Дитина проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні, що не заперечувалось відповідачем. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої\~статті 51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом\~статті 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно із ч. 1\~ст.189 цього Кодексу\~батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Відповідно до роз`яснень, наданих у п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою\~статті 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі та виплачуються щомісячно. Статтею 183 Сімейного кодексу України\~передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із\~ст.182 СК України\~при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, які мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених\~статтею 184 СК України. Згідно із ч. 1 ст. 191\~СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч.4\~ст. 206 ЦПК України\~в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Щодо вимоги про стягнення аліментів за минулий час, а саме з 23.06.2023, суд зазначає наступне. Обґрунтовуючи право стягнення аліментів за минулий час, позивач зазначає, що 3 28.06.2023 стосунки між Позивачем та Відповідачем розладились. Фактично сім`я припинила своє існування з 2023 року, а шлюб-розпався та має лише формальний характер, Положеннями ч. 2\~ст. 191 СК України\~передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Постановою КЦС ВС від 18.05.2020 року (справа № 215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що частиною другою\~статті 191 СК України\~передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За загальним правилом, визначеним\~СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають. Глава 15 Сімейного кодексу Українипередбачає ряд самостійних способів отримання аліментів: за рішенням суду (ч. 3\~ст. 181 Сімейного кодексу України), за ініціативою платника чи одержувача (ст. 187 Сімейного кодексу України, шляхом подачі відповідних заяв за місцем роботи заявника), за договором між батьками про сплату аліментів на дитину (ст. 189 Сімейного кодексу України, при цьому, такий договір підлягає укладенню в письмовій формі та нотаріальному посвідченню, тому факт його укладення не може підтверджуватись показаннями свідків). Отже, для підтвердження вжиття позивачем відповідних заходів вона для вирішення питання про стягнення з відповідача аліментів за минулий час має надати належні достатні та допустимі докази про вжиття будь-яких заходів, спрямованих на отримання від відповідача аліментів одним з описаних вище способів та докази того, що такі заходи не принесли результату у зв`язку з ухиленням відповідача від надання утримання дитині. Матеріали справи не містять доказів, що позивач вживала до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та не надала доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в розумінні ч. 2\~ст. 191 СК України. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно із ст.ст. 76-79 ЦПК України\~доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Враховуючи вищенаведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час не підлягають задоволенню. Підсумовуючи вищевикладене, розглядаючи спір в межах заявлених вимог, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні судом обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та необхідність стягувати щомісячно з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) батька, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.07.2025 та до досягнення дитиною повноліття. Згідно зі ст.141\~ЦПК України\~з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial