Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом [PERSON] про визначення місця проживання дітей, в якому просить визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з відповідачем у справі перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилось двоє дітей. Рішенням Дубенського міськрайонного суду від 18 січня 2023 року шлюб було розірвано. В судовому рішенні про розірвання шлюбу не було визначено питання про місце проживання дітей після розірвання шлюбу. 7 листопада 2024 року Дубенським судом було винесено судовий наказ про стягнення аліментів на утримання дітей на її користь. Станом на сьогодні діти проживають з нею. Однак у них з відповідачем часто виникають конфліктні ситуації щодо місця проживання дітей. Вони не можуть знайти спільної мови з цього приводу. З даним питанням вона звернулася в органи опіки Дубенської міської ради, однак їй порекомендували звернутися до суду. Вона офіційно працевлаштована, працює на посаді головного спеціаліста в Управлінні освіти Дубенської міської ради, отримує стабільний дохід. На роботі характеризується позитивно. До кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалась, в розшуку не перебуває. В лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває. Займається вихованням дітей, їх утриманням, розвитком навчальних, спортивних та творчих здібностей. Не заперечує проти спілкування дітей з батьком. Діти [PERSON] та [PERSON] навчаються у З-A класі Дубенського ліцею № 2 Дубенської міської ради Рівненської області. Вона бере активну участь у навчальному житті дітей, відвідує батьківські збори, спілкується з класним керівником. Діти доглянуті, всесторонньо розвинуті, забезпечені всім необхідним для повноцінного розвитку та зростання. Зважаючи на це, просить визначити місце проживання малолітніх дітей з нею. Представник відповідача адвокат Лопухович А.О. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги відповідач [PERSON] не визнає у повному обсязі, оскільки спір щодо визначення місця проживання дітей між сторонами відсутній, а отже відсутні підстави для звернення до суду. Відповідач погоджується на те, що діти постійно проживають з матір`ю і підтверджує, що жодних спорів щодо цього у них ніколи не було і не має на даний час. [PERSON] бере активну участь у житті дітей, за домовленістю з позивачкою, забирає дітей до себе, проводить з ними час, купує та забезпечує їх усім необхідним, відвідує школу. Також відповідач регулярно сплачує аліменти на утримання дітей. Таким чином вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки її права ніхто не порушує, відповідач не вимагає зміни їх місця проживання на даний час. Тому, у задоволенні позову просить відмовити за безпідставністю. Позивачкою [PERSON] подано відповідь на відзив у якому зазначила, що дійсно діти фактично проживають з нею і вона не створює відповідачу перешкод у спілкуванні з дітьми. Однак питання про визначення місця проживання дітей піднімалося ще у позовній заяві про розірвання шлюбу, але судом воно не розглядалося. Відповідач сплачує аліменти, але часто стоїть питання щодо додаткових витрат. Діти стали засобом маніпуляції відповідача та засобом тиску на неї. У них часто виникають непорозуміння та суперечки, які стали причиною звернення до суду. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 11.03.2025 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 14.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Турянська Л.М. позовні вимоги підтримали з підстав зазначених у позові, який просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Лопухович А.О. позов не визнала, з підстав зазначених у відзиві. Просила відмовити у позові за безпідставністю. Заслухавши учасників, дослідивши докази, суд прийшов до наступних висновків. Фактичні обставини, встановлені судом. У свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] серії [NUMBER] , та свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10, 11). Місце проживання дітей зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . За цією ж адресою зареєстроване місце проживання позивачки, що підтверджується витягами з РТГ (а.с. 12, 13, 14). Рішенням Рівненського міського суду від 18 січня 2023 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 24-25). Згідно судового наказу Дубенського міськрайонного суду від 7 листопада 2024 року, з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дітей (а.с. 26). Як свідчить довідка №12 від 28.01.2025, [PERSON] та [PERSON] навчаються у З-A класі Дубенського ліцею № 2 Дубенської міської ради Рівненської області. Мама дітей бере активну участь у навчальному житті дітей, відвідує батьківські збори, спілкується з класним керівником (а.с. 15). Згідно довідки №19 від 28 січня 2025 року, [PERSON] є вихованкою Будинку дітей та молоді Дубенської міської ради та відвідує гуртки « Моделювання іграшок сувенірів» та « Гаптування шовковими стрічками» (а.с. 16). Відповідно до довідки №7 від 27 січня 2025 року, [PERSON] є вихованцем Центру науковоїтехнічної діяльності та юнацької творчості Дубенської міської ради Рівненської області та відвідує гурток «Початкове технічне моделювання» (а.с. 16). Згідно характеристик від 30 січня 2025 року Дубенського ліцею №2 Дубенської міської ради Рівненської області, [PERSON] та [PERSON] характеризуються позитивно, батьки цікавляться навчанням дітей, мама [PERSON] регулярно відвідує школу та батьківські збори, з розумінням ставиться до рекомендацій вчителя (а.с. 21, 20). Відповідно до акту огляду житлово-побутових умов від 05 лютого 2025 року виданого службою у справах дітей Дубенської міської ради вбачається, що діти проживають з мамою, житлово-побутові умови задовільні. Дитяча кімната обладнана усім необхідним. Діти забезпеченні змінним одягом та шкільним приладдям. В квартирі чисто, прибрано. Родина має достатні запаси їжі. Зі слів малолітніх [PERSON] та [PERSON] вони хочуть проживати з матір`ю (а.с. 28). Згідно відповіді на адвокатський запит, дитячий лікар дав відповідь, що діти з приводу захворювань звертаються рідко. З питанням надання педіатричної допомоги дітям звертається мама [PERSON] (а.с. 18). Позивачка за місцем роботи на посаді головного спеціаліста управління освіти Дубенської міської ради, характеризується позитивно (а.с. 20). Згідно письмового висновку органу опіки та піклування №3276/05-02-29/25 від 15.09.2025, вважають за доцільне визначити визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Норми права, які застосував суд. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 150 Сімейного кодексу України одним із основних батьківських обов`язків є обов`язок належного виховання та розвитку дитини. Батьки зобов`язані піклуватися, зокрема, про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину. Зазначена норма встановлює заборону фізичних покарань дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Частиною 3 ст. 151 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно з ч. 1, 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 4 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Частиною 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні спору між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, необхідно виходити з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, ухвалене рішення повинно відповідати інтересам неповнолітніх. При цьому, повинно бути ураховано, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. За змістом викладеного в ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 9 Конвенції про права дитини, визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Мотивована оцінка і висновки суду. В своїй заяві позивачка просить захистити її права шляхом визначення місця проживання малолітніх дітей разом з нею, разом з тим, не посилається на докази, що її право відповідач не визнає або порушує. Натомість відповідач не оспорює місця проживання дітей із позивачкою, оскільки це питання сторони узгодили добровільно у позасудувому порядку. Позивачка надала суду роздруківки її переписок із відповідачем за допомогою месенджерів, факт існування яких представник відповідача не визнала. Проте, навіть із наданої переписки слідує, що учасники переписки мають спір стосовно участі батька у вихованні дітей, та його участі в утриманні дітей, разом з тим відсутній спір про місце проживання дітей. Відповідно до ст.161 Сімейного кодексу України, суд вирішує спір між батьками про визначення місця проживання дитини, якщо мати та батько що проживають окремо не дійшли згоди з цього питання. Оскільки під час судового розгляду встановлено, що між сторонами немає спору про визначення місця проживання дітей, у суду відсутні підстави для задоволення позову, що відповідає висновкам Верховного Суду в рішенні від 10.07.2024 року у справі № 127/16211/23 (провадження № 61-1964св24).

Outcome: dismissed