Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 02.10.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] був укладений кредитних договір № 3003548, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 10\~000 грн. Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. П. 1.4 кредитного договору передбачено, що строк кредиту 20 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є додатком № 1 до договору. ТОВ «Авентус Україна» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надав відповідачеві кредит на потрібну їй суму. Відповідач, зі свого боку не виконала умов кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість. 21.04.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит Капітал» укладено договір відступлення права вимог № ККАУ-21042021, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило позивачу право вимоги до позичальників, в тому числі за кредитним договором № 3003548 від 02.10.2020, що укладений між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем. Сума заборгованості відповідача становить 30 900 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 10 000 грн., заборгованість за відсотками 20 900 грн. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 3003548 від 02.10.2020 в сумі 30 900 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 10 000 грн., заборгованість за відсотками 20 900 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8\~000 грн. Ухвалою судді від 03.09.2025 відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 02.10.2025 витребувано інформацію, яка містить банківську таємницю. У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилася,\~про час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до вимог процесуального закону. Заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у її відсутності суду не надала. Відзив на позовну заяву не надала. Оскільки відповідачем не було надано відзиву на позов, тому суд приймає до уваги лише докази, надані позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:\~ 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; \~2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; \~3) відповідач не подав відзив; \~4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши письмові докази, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Судом встановлено, що 02.10.2020 між ТОВ «Авентус Україна» і відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 3003548 (далі кредитний договір), згідно якого ТОВ «Авентус Україна» надало [PERSON] кредит в сумі 10 000 грн. із загальним строком на 20 днів, знижена процентна ставка та стандартна процентна ставка становить 1,90% в день. Відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у строк до 22.10.2020. Відповідно до п. 2.1 договору кредитні кошти надаються шляхом переказу на картковий рахунок [NUMBER] . (а.с. 17-20). Договір підписано відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором М991248 02.10.2020 о 11:57:48. Додатком № 1 до договору є графік платежів (а.с. 20 звор. стор.), згідно якого до сплати 22.10.2020 визначено 10 000 сума кредиту, 3 800 грн. проценти. Відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту (а.с. 15-16), яким визначено інформацію щодо умов кредитування. Згідно довідки ТОВ «Авентус Україна» про ідентифікацію (а.с. 21), відповідач [PERSON] ідентифікована ТОВ «Авентус Україна», як позичальник за укладеним договором № 3003548 від 02.10.2020, оскільки акцептував підписавши 02.10.2020 одноразовим ідентифікатором М991248, направленого на номер телефону відповідний договір. Договір був вчинений в електронній формі, яка відповідно до ст. 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми. Виконання ТОВ «Авентус Україна» обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 10 000 грн. відповідачеві підтверджується довідкою ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім», згідно якої повідомлено про успішність операції 02.10.2020 11:58 на суму 10\~000 грн., маска картки [NUMBER] (а.с. 21 звор. стор.). Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк», наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів, вбачається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку здійснено зарахування коштів 02.10.2020 на суму 10 000 грн. (а.с. 79) 21.04.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит Капітал» укладено договір відступлення права вимог № ККАУ-21042021, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило позивачу право вимоги до позичальників, в тому числі за кредитним договором № 3003548 від 02.10.2020, що укладений між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем. (а.с. 27-32). Так, відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимог № ККАУ-21042021 (а.с. 31 звор. стор.) до ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 3003548 від 02.10.2020, що укладений між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем, в розмірі 30 900 грн. Відповідач [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру та довідкою Магдалинівської селищної ради. Відповідно до досудової вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» від 12.08.2025, направленої на адресу [PERSON] , остання повідомлена про відступлення права вимоги за кредитним договором № 3003548 від 02.10.2020, з вимогою погашення заборгованості у розмірі 30 900 грн. на рахунок позивача (а.с. 33). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 3003548 від 02.10.2020, заборгованість відповідача за кредитним договором складає 30 900 грн., з яких: 10 000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 20\~900 грн. заборгованість за відсотками. (а.с. 22 звор. стор.- 26) Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно- телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис». Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20. У справі встановлено, що для підписання кредитного договору [PERSON] було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір. Отже, договір про надання фінансового кредиту підписано [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем [PERSON] таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком. Тож, кредитний договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому [PERSON] через особистий кабінет на вебсайті товариства подано заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого позивачем надіслано відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач і використав для підтвердження підписання кредитного договору, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Отже, встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Встановивши зазначені обставини у справі, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти та повернути їх частинами у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів повернення вказаних грошових сум кредитору у вигляді тілу кредиту або відсотків матеріали справи не містять. Як вбачається із змісту кредитного договору між позичальником та кредитором було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо сплати процентів (пункт 1.5 кредитного договору). Підпис відповідача під договором свідчить про його ознайомлення з усіма його умовами, загальними умовами кредитування, іншою інформацією надання якої передбачено чинним законодавством України. Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору; не оспорював кредитний договір в частині або в цілому, первісний кредитор надав відповідачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; кредитний договір містить інформацію щодо загальної вартості кредиту та графік погашення кредиту. Отже, підписавши кредитний договір, [PERSON] посвідчила свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, а саме ТОВ «Авентус Україна», отримавши від останньої всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору. Таким чином, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (стаття 629 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. При цьому відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні обсязі на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, судом встановлено, що 21.04.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит Капітал» укладено договір відступлення права вимог № ККАУ-21042021, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» відступило позивачу право вимоги до позичальників, в тому числі за кредитним договором № 3003548 від 02.10.2020, що укладений між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем. Щодо переходу права вимоги, то він підтверджується укладеним 21.04.2021 договором відступлення права вимог № ККАУ-21042021 між ТОВ «Авентус Україна» (первісним кредитором) та ТОВ «ФК Кредит-Капітал» (новим кредитором). Суд враховує, що у матеріалах справи наявні витяг з реєстру боржників, в якому чітко вказано [PERSON] як боржника на суму 30 900 грн 00 коп., а також акт приймання-передачі реєстру боржників. Факт сплати вартості прав вимоги новим кредитором підтверджено платіжною інструкцією № 29846 від 21.04.2021 на суму 996 426 грн 21 коп. Таким чином, у розумінні ст.ст. 512-514 ЦК України, позивач належним чином набув статусу нового кредитора у зобов`язанні, що в силу приписів ст.204 ЦК України презюмується. Тому суд приходить до висновку, що позивач ТОВ «ФК «Кредит Капітал» має право грошової вимоги до [PERSON] щодо стягнення з неї заборгованості за кредитним договором № 3003548 від 02.10.2020. За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10\~000 грн. підлягають задоволенню. Проте, суд не погоджується із визначеним розміром заборгованості стосовно стягнення з відповідача 20 900 грн суми заборгованості за відсотками. Згідно умов договору про надання споживчого кредиту № 3003548 від 02.10.2020 строк договору - 20 днів, дата надання кредиту 02.10.2020, дата повернення 22.10.2020. Таким чином, строк кредитування сплив 22.10.2020. Відповідно до пункту 4.1 договору строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п. 1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп. 4.2 4.5 договору. Згідно п. 4.2 договору, споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн. (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п. 4.3 договору. Згідно п.\~4.3\~договору Пропозиція (оферта) Споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій Споживачем. Якщо Споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, Споживач зобов`язаний повідомити про це Товариство в один із вказаних у Договорі способів: -Перед здійсненням платежу здійснити в особовому кабінеті дії, що направлені на часткове повернення заборгованості за кредитом, а саме натиснути в особовому кабінеті в розділі «Мої кредити» клавішу «внести платіж» в меню «часткове погашення кредиту»; або протягом 24 годин з моменту внесення платежу направити на поштову скриньку товариства повідомлення про необхідність зарахування такого платежу в часткове погашення заборгованості за кредитом, з обов`язковою вказівкою в такому повідомлені номеру та дати цього договору та суми здійсненого платежу. В іншому разі здійснений споживачем платіж буде розцінений товариством як пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку кредитування кредитом. Згідно п. 4.4 договору товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді, акцептувати пропозицію (оферту) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені споживачем товариству в особистому кабінеті/зазначені в договорі. Згідно п. 4.5 договору, у випадку акцептування товариством пропозиції (оферти) споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення споживачем дій, зазначених в п. 4.3 договору, та нова дата повернення кредиту відображається в особистому кабінеті. Протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою. Матеріали справи не містять ініціювання відповідачем продовження строку користування кредитом, відповідно до п. 4.3 договору. До того ж, позивачем не надано доказів звернення позичальника за продовженням строку користування позикою у будь-який спосіб, чи то визначений Договором, чи законом. Згідно з положеннями пункту 4.4. Кредитного договору, дії Споживача, зазначені в п. 4.3. Договору, кваліфікуються виключно як пропозиція (оферта) про продовження строку, а не як безпосередній факт його пролонгації. Настання правових наслідків у вигляді продовження строку є правом, але не обов`язком Товариства (Позивача), і залежить від його волевиявлення на акцептування даної оферти. Договором чітко визначено форму акцепту: направлення Споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку (із зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені Споживачем Товариству в Особистому кабінеті/зазначені в Договорі. Таким чином, позивачем для доведення факту пролонгації кредитного договору не надано суду належних та допустимих доказів вчинення Товариством конкретних акцептуючих дій, передбачених пунктом 4.4. Кредитного договору. Крім того, із наданого розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач після отримання кредиту у розмірі 10\~000 грн. жодного разу не здійснював погашення заборгованості, а згідно п. 4.2 договору, споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн. (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п. 4.3 договору. Тому, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови пролонгації по кредиту. Зазначені правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 . Тому, у позикодавця виникло право нарахування процентів за Договором тільки у межах строку його дії - до 22.10.2020. Таких же висновків дійшов Верховний Суд у правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, де зазначив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові від 05 квітня 2023 року, справа №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до з статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, враховуючи наведене, підстави для нарахування та сплати відсотків з 23.07.2021 відсутні. Розрахувати відсотки необхідно в межах строку дії договору, тобто за 20 днів, починаючи з 02.10.2020 по 22.10.2020, розмір яких складає 3 800 грн (10 000 грн х 1,90%/100%= 190 грн х 20 днів). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути за договором позики № 3003548 від 02.10.2020 заборгованість у сумі 13\~800 грн., з яких: 10 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 3 800 грн. - сума заборгованості за відсотками. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті\~133\~та частин 1, 3 статті\~137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Із матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір відповідно до платіжної інструкції № 18152 від 19.08.2025 в розмірі 2 422,40 грн (а.с. 1). Суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача 13 800 грн. заборгованості за кредитним договором, задовольнивши 44,66% позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1 081,84 грн. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 8 000 грн. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем до суду надано: договір № 0107 про надання правової допомоги від 01.07.2025, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Апологет»; детальний опис надання послуг за договором про надання правової допомоги від 01.07.2025; акт № 950 наданих послуг від 05.08.2025; ордер на надання правничої допомоги. (а.с. 35 звор. стор. - 37). З детального опису надання послуг за договором про надання правової допомоги від 05.08.2025 вбачається, що Адвокатським об`єднанням «Апологет» було витрачено 30 хвилин на надання усної консультації, 2 години на ознайомлення з матеріалами кредитної справи, 30 хвилин на погодження правової позиції та 3 години 30 хвилин на складання позовної заяви для подачі до суду. Згідно акту № 950 наданих послуг від 05.08.2025 сума наданих послуг відповідно до договору складає 8 000 грн. Згідно ч. 2 п. 3 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу правову допомогу при розгляді справи в суді, враховуючи те, що позовні вимоги були задоволені частково, тому витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що витрати на з професійну правничу допомогу підлягають до часткового задоволення, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 3\~572,80 грн.

Outcome: partial