Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

На адресу Деснянського районного суду міста Києва надійшла цивільна справа № 615/407/25 за підсудністю. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.04.2008 укладено кредитний договір № 6316663, відповідно до якого банк зобов`язався надати [PERSON] грошові кошти у розмірі 17236,00 доларів США на купівлю автомобіля. Згідно рахунку - фактури від 16.04.2008 № 414315-2947/8 вартість автомобіля Нива 21230 GLC становить 72587,50 грн., з ПДВ 87105,00 грн. ПАТ «ПУМБ» здійснив перерахунок ТОВ «Харків-Авто» грошові кошти у розмірі 82905,00 грн. В подальшому [PERSON] виконував умови кредитного договору, сплачуючи щомісячні платежі. Проте, ПАТ «ПУМБ», отримуючи грошові кошти від позивача в доларах США, оформлював як прийняття валюти по сукупному курсу і зараховував на погашення заборгованості по кредиту. Позивач, не погоджуючись із вказаним, подав позов до суду. За результатом розгляду позовної заяви, рішенням Київського районного суду міста Харкова від 21.12.2011 у справі № 2-2686/11/01 позовні вимоги [PERSON] задоволені частково, розірвано кредитний договір від 25.04.2008, додаткову угоду від 25.06.2010, укладені між позивачем та ПАТ «ПУМБ». Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість у розмірі 6978,53 доларів США та 1194,57 грн. В подальшому виявилося, що між ПАТ «ПУМБ» та ТОВ «АНСУ» було укладено договір відступлення права вимоги №1034/44 від 16.07.2013, за яким право вимоги, передбачене рішенням суду, набуло ТОВ «АНСУ», а саме на суму основного боргу та суму прострочених процентів у загальному розмірі 8740,88 дол. США, загальна сума вимог відступлення склала суму в гривнях - 69865, 85 грн. В подальшому ТОВ «АНСУ», як новий кредитор, поновивши строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання, вимагає стягнути з позивача не 69 865,85 грн, а 8740,88 доларів США, при цьому не маючи ліцензії на здійснення валютних операцій від НБУ. Позивач вказує, що неправомірні дії ТОВ «АНСУ» призвели до незаконного щомісячного стягнення з нього коштів виконавчою службою. Тому, для захисту прав та інтересів від неправомірних дій ТОВ «АНСУ», позивач звернувся до суду про встановлення юридичного факту та права вимоги. На підставі викладеного, позивач просить встановити юридичний факт, що станом на 18.07.2013 при укладенні додаткової угоди № 2 до договору відступлення права вимоги № 1034/44 від 16.07.2013, укладений між АТ «ПУМБ» та ТОВ «АНСУ» було передано право вимоги до [PERSON] на суму 69865,85 грн., як фактичне передане право вимоги за 698,66 грн. Визнати, що ТОВ «АНСУ», як новий кредитор за додатковою угодою № 2 до договору відступлення права вимоги № 1034/44 від 16.07.2013 між ПАТ «ПУМБ» та ТОВ «АНСУ» отримав право вимоги боргу з позивача [PERSON] у розмірі 69865,85 грн. з оплатою коштів за відступлене право вимоги в розмірі 698,66 грн. Ухвалою Валківського районного суду Харківської області від 18.03.2025 цивільну справу № 615/407/25 передано до Печерського районного суду міста Києва. Постановою Харківського апеляційного суду від 08.05.2025 ухвалу Валківського районного суду Харківської області від 18.03.2025 залишено без змін. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 09.06.2025 цивільну справу № 615/407/25 передано до Деснянського районного суду міста Києва за підсудністю. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 24.07.2025 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Представник відповідача ТОВ «Ансу» - Кононов І.К. подав відзив на позовну заяву, вважає позовні вимоги безпідставними, необгрунтованими, та не підтвердженими належними доказами. У відповідності до додаткової угоди № 2 від 18.07.2013 до договору відступлення прав вимоги № 1034/44 від 16.07.2013 встановлена загальна сума вимог, що відступаються, у гривнях станом на дату відступлення прав у розмірі 69865,85 грн., при цьому також визначено грошовий еквівалент зазначеного зобов`язання в доларах США. Фактично загальна сума грошової вимоги до [PERSON] за договором відступлення складає 8740,88 доларів США. При цьому, позивач [PERSON] , вже не перший раз намагається ввести суд в оману своїми заявами про те, що він начебто виконав рішення суду, хоча стан виконавчого провадження №45519517 вказує протилежне, а також намагався довести, що начебто договір відступлення укладений між ПАТ «ПУМБ» та ТОВ «АНСУ» щодо [PERSON] укладався про стягнення з нього грошової вимоги виключно в гривні, що фактично не відповідає дійсності. Додатково зазначає, що на сьогоднішній день рішення суду боржником [PERSON] не виконано, виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні в органах Державної виконавчої служби. Всі дії позивача направлені виключно на ухилення від виконання судового рішення. На підставі вказаного, сторона відповідача просить залишити позовну заяву [PERSON] про встановлення факту виконання та визнання права вимоги без задоволення. Представник [PERSON] - адвокат Ніколаєв В.І. подав відповідь на відзив, де не погоджується із позицією представника ТОВ «АНСУ». Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи (ст. 279 ЦПК України). За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Сторони в передбачений ч. 7 ст. 279 ЦПК України строк не звернулись до суду з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Строк, визначений ч. 3 ст. 279 ЦПК України, для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду міста Харкова від 21.12.2011 у справі № 2-2686/11/01 ухвалено рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість в сумі 6978,53 доларів США та 1194,57 грн. На виконання вказаного рішення суду, 01.03.2012 Київський районний суд міста Харкова видав виконавчий лист. 16.07.2013 між ПАТ «ПУМБ» та ТОВ «АНСУ» був укладений договір відступлення прав вимоги № 1034/44 за кредитами. Відповідно до п. 1.1. договору відступлення прав вимоги № 1034/44, укладеному 16.07.2013 між ПАТ «ПУМБ» та ТОВ «АНСУ», протягом строку його дії та у відповідності до генерального реєстру боржників, первісний кредитор зобов`язується відступити новому кредитору свої права грошової вимоги за кредитними договорами, які укладені між первісним кредитором та фізичними особами, а новий кредитор зобов`язується сплатити первісному кредитору грошові кошти за відступлені останнім права. Дані про кожний основний договір, права по якому відступаються, дані про фізичну особу, права відносно якої відступаються, остаточний розмір прав визначаються сторонами в додаткових угодах, які за вільним волевиявленням сторони укладаються та підписуються згідно з формою, яка затверджена сторонами (додаток № 1 до цього договору) в зазначені п 5.1 цього договору строку і є невід`ємною частиною цього договору. Згідно п. 2.3. договору відступлення прав вимоги № 1034/44 від 16.07.2013 в силу цього договору новий кредитор з моменту передачі прав за актом приймання-передачі реєстру боржників займає місце первісного кредитора як кредитора в грошових зобов`язанням, що виникли із основних договорів відносно до усіх прав первісного кредитора по таким договорам, у тому числі права одержання від боржник сум основного боргу, процентів, комісій, неустойки, інших платежів, передбачених умовами основних договорів за законодавством України у повному обсязі. На виконання вимог договору № 1034/44, 18.07.2013 між ТОВ «АНСУ» та ПАТ «ПУМБ» укладено додаткову угоду до договору відступлення прав вимоги № 1034/44 від 16.07.2013. Згідно з витягом з додаткової угоди № 2 від 18.07.2013 до договору відступлення прав вимоги № 1034/44 від 16.07.2013, ПАТ «ПУМБ» передало, а ТОВ «АНСУ» прийняло право вимоги за кредитним договором № 6316663, укладеним між ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] за яким сума простроченого основного боргу складає 6259,73 доларів США, сума прострочених процентів 2481,15 доларів США, загальна сума вимог, що відступається, станом на дату відступлення за курсом НБУ, складає 69865,85 грн. Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 17.09.2014 задоволено заяву ТОВ «АНСУ» та поновлено строк для пред`явлення виконавчого листа № 2018/2-2686/11/01 до виконання (а.с.110-112). 10.04.2017 державний виконавець Богодухівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Харківській області відкрив виконавче провадження № 45519517 з примусового виконання виконавчого листа № 2018/2-2686/11-01 від 01.03.2012, виданий Київським районним судом міста Харкова. 10.03.2020 виконавче провадження № 45519517 передано на підставі постанови старшого державного виконавця до Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного МУ МЮ (м. Дніпро). 26.03.2020 на підставі постанови заступника начальника відділу Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного МУ МЮ (м. Дніпро) прийнято виконавче провадження № 45519517. 04.08.2022 Валківський районний суд Харківської області відмовив у задоволенні позову [PERSON] до АТ «ПУМБ», ТОВ «АНСУ» про захист прав споживачів. 14.05.2024 постановою Харківського апеляційного суду залишено без змін рішення Новодолазького районного суду Харківської області від 23.02.2024, яким позов [PERSON] до ТОВ «АНСУ» про встановлення факту виконання та стягнення грошових коштів залишено без задоволення. Позивач, звертаючись із позовом про встановлення юридичного факту та права вимоги, вказує на те, що станом на 18.03.2013 у позивача відсутній борг перед ПАТ «ПУМБ», а згідно договору відступлення права вимоги борг складає 69865,85 грн. Крім того, невиконання ТОВ «АНСУ» своїх зобов`язань за договором відступлення права вимоги в частині стягнення присудженої судом суми в гривнях в розмірі, що вказаний у витягу з додаткової угоди № 2 від 18.07.2013 призвело до штучного накопичення заборгованості позивача перед ТОВ «АНСУ». Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу. Враховуючи положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509 ЦК України). За п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). Правилами ст. 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає в тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, в якому виникло таке зобов`язання. Положеннями ст. 519 ЦК України унормовано, що первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. Право вимоги у зобов`язанні є майновим правом, яке має цивільну оборотоздатність та може вільно відчужуватись з урахуванням обмежень, встановлених нормами глави 47 ЦК України. Відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни. Зазначеного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18. Відступлення права вимоги (цесія) - це сам факт заміни особи в зобов`язанні, який є правовим результатом відповідного договору. Цесія не є окремим самостійним договором. Отже, положення ЦК України(зокрема, про відступлення права вимоги) повинні застосовуватись саме до відповідного договору (купівлі-продажу, дарування, міни тощо), правовим результатом якого є цесія. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.08.2023 по справі № 910/19199/21. У відповідності до додаткової угоди № 2 від 18.07.2013 до договору відступлення прав вимоги № 1034/44 від 16.07.2013 встановлена загальна сума вимог, що відступаються, у гривнях станом на дату відступлення прав у розмірі 69 865,85 грн, при цьому також визначено грошовий еквівалент зазначеного зобов`язання в доларах США. Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ТОВ «АНСУ» є юридичною особою, основним видом економічної діяльності якої є «надання інших фінансових послуг». Положеннями ч. 2 ст. 533 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Загальна сума грошової вимоги до [PERSON] за договором відступлення складає 8740,88 доларів США, що підтверджується рішенням Валківського районного суду Харківської області від 04.08.2022 по справі № 615/426/21, яке на момент розгляду справи набрало законної сили (а.с.133-137). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вказане рішення суду [PERSON] не виконано, виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні в органах Державної виконавчої служби, що підтверджується інформацією про виконавче провадження (а.с.141-146). Твердження позивача, що за договором про відступлення прав вимоги № 1034/44 відповідач отримав право грошової вимоги до позивача у загальному розмірі 69865,85 грн є таким, що не відповідає дійсності й будується на помилковому трактуванні стороною позивача положень додаткової угоди № 2 від 18.07.2013 до договору відступлення прав вимоги № 1034/44 від 16.07.2013, оскільки сума у гривні зазначена як еквівалент грошового зобов`язання, що складає 8740,88 доларів США, саме станом на дату відступлення прав. Доводи позивача про відсутність у нього боргу перед ПАТ «ПУМБ» в той час як згідно договору відступлення вимоги борг становить 69865,85 грн., суд до уваги не приймає через хибне трактування позивачем змісту листа ПАТ «ПУМБ» від 23.01.2024. Згідно абзацу 2 листа ПАТ «ПУМБ» від 23.01.2024, на який позивач посилається на підтвердження його позовних вимог, яке адресоване позивачу, банк вказав, що станом на дату складання листа, заборгованість за кредитним договром № А6316663 від 25.04.2008 перед банком відсутня, кредит був закритий - 18.07.2013 (а.с.19). Разом з тим, саме 18.07.2013 між ТОВ «АНСУ» та ПАТ «ПУМБ» укладено додаткову угоду до договору відступлення прав вимоги № 1034/44 від 16.07.2013, а згідно витягу з додаткової угоди № 2 від 18.07.2013 до договору відступлення прав вимоги № 1034/44 від 16.07.2013, ПАТ «ПУМБ» передало, а ТОВ «АНСУ» прийняло право вимоги за кредитним договором № 6316663, укладеним між ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] . Таким чином, заборгованість позивача перед банком ПАТ «ПУМБ» відсутня, оскільки новим кредитором за вказаним договором став відповідач ТОВ «АНСУ», проте вказане не означає відсутність у позивача обов`язку у виплаті ТОВ «АНСУ» належних грошових коштів. Також суд звертає увагу на те, що позивач, звертаючись із позовною заявою і до відповідача ПАТ «ПУМБ», не заявляє позовні вимоги до останнього. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. постанови ВП ВС 05.06.18, справа № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18); 30.01.19, справа № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18); 11.09.19, справа № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19); 19.02.20, справа № 210/4458/15-ц (провадження № 14-354цс19); 04.04.20, справа № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19); 16.06.20, справа № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19); 15.09.20, справа № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19) та ін. Постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 по справі № 910/3009/18 вказує на те, що ефективний спосіб захисту прав повинен: 1) забезпечити поновлення порушеного права 2) в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування 3) такий захист повинен бути повним (тобто не частковим) 4) забезпечувати мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії 5) забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту Одне право має захищатися одним позовом. Рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті і захищати порушене право чи інтерес. Якщо для реалізації рішення суду потрібно ще раз звертатися до іншого суду й отримувати ще одне рішення - це означає, що обраний спосіб захисту (який часто зумовлений обмеженнями, що діють упевній юрисдикції) є неефективним. Враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду та зміст зявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту прав не є неефективним. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Зазначеними процесуальними нормами передбачено, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що позивачем борг за кредитним договором № 631666, право вимоги за яким перейшло до ТОВ «АНСУ», не сплачено, докази закінчення виконавчого провадження № 45519517 відсутні. Таким чином враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, суд оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, тим самим відмовивши у задоволенні позову. Оцінюючи аргументи, викладені в позові, суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed