Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

19.06.2025 року позивач особі свого представника за довіреністю Тараненко Артема Ігоровича засобами електронного суду звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним електронним договором №358654919 від 22.07.2023 року, укладеним між відповідачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» на суму 6400,00 грн. при укладенні договору строком на 5 років до 21.08.2028 року, вимогу за яким було передано від первинного кредитора до ТОВ «Таліон плюс» 12.09.2023 року на підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року та реєстру прав вимоги 1 від 12.09.2023 року, згодом від другого кредитора до ТОВ «Онлайн фінанс» на підставі договору факторингу 27/0524-1 від 27.05.2024 року, а вже позивачу від другого кредитора на підставі договору факторингу №29/05/25-Е від 29.05.2025 року, вимоги за яким склали 31016,96 грн., з яких 6400,00 грн. - заборгованість за кредитом та 24616,96 грн. - заборгованість за процентами. Також просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору у розмірі 2422,20 грн. та 7000,00 грн. витрат на правову допомогу у порядку ст.137 ЦПК України, які складаються із 1000,00 грн. - витрат на вивчення матеріалів справи, 5000,00 грн. - складання позовної заяви, 500,00 грн. - підготовка адвокатського запиту та 500,00 грн. - підготовка клопотання щодо зарахування кредитних коштів відповідачів. Крім цього, представник позивача адвокат Тараненко А.І. надав заяву, в якій просив витребувати у порядку ст.84 ЦПК України з АБ «Універсалбанк» інформацію про емітування на ім`я відповідача платіжної картки [NUMBER] ; інформацію про зарахування на вказану картку 6400,00 грн. у період 22.07.2023 року - 27.07.2023 року; чи емінувалася будь-яка інша картка на ім`я відповідача; надати інформацію чи був/є номер [NUMBER] фінансовим номером телефону за карткою [NUMBER] та чи знаходиться вказаний номер телефону в анкетних даних відповідача; у разі підтвердження зарахування коштів на вказану картку надати первинні бухгалтерські документи, що підтвердять факт перерахування коштів; надати повний номер рахунку відповідача за вищевказаною карткою; у випадку, якщо номер телефону [NUMBER] не знаходиться в анкетних даних відповідача за платіжною карткою [NUMBER] , витребувати номери телефонів, що знаходяться в анкетних даних; у випадку, якщо платіжна картка не належить відповідачеві витребувати інформацію щодо особи, який належить картковий рахунок. При цьому представник позивача просив суд розглянути справу за відсутності позивача та підтримав заявлені позовні вимоги. В обгрунтування позову було зазначено, що відповідач, отримавши кошти у товаристві з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», вимога за якою була згодом придбана іншими кредиторам і згодом позивачем, належним чином свої зобов`язання не виконував, що є підставою для стягнення з нього отриманих кредитних коштів, що відповідає вимогам укладеного первинного кредитного договору та є відповідним способом захисту прав кредитора. Ухвалою судді від 30.06.2025 року провадження у праві відкрито у спрощеному позовному провадженні без виклику (повідомлення) сторін, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову, частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів з АТ «Універсалбанк» (а.с.107-108). Позивач та його представник вказану ухвалу отримали засобами електронного суду (а.с.110-111), а відповідач засобами поштового зв`язку 08.08.2025 року (а.с.113). 07.07.2025 року на адресу суду засобами електронного документообігу з накладення КЕП виконавця надійшла відповідь АТ «Універсалбанк» від 07.07.2025 року про емітування картки на ім`я відповідача та зарахування на неї 22.07.2023 року 6400,00 грн. від первинного кредитора (а.с.112). 13.08.2025 року на адресу суду з електронної пошти [INFO] надійшов документ під назвою відзив та клопотання про направлення відповідачу копії позовної заяви з додатками за адресою його місця реєстрації для можливості ознайомлення із вказаними документами (а.с.114-123). Вказані документи суд отримав лише 25.08.2025 року після повернення з частини щорічної основної відпустки. Інші заяви, клопотання від сторін у справі не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися. Первинно суд вирішує питання про можливість прийняття відзиву та направлення копії позовної заяви з додатками відповідачу. Сам відзив суд до розгляду не приймає, у тому числі як письмові пояснення, оскільки направлений документ під назвою відзив зі звичайної електронної пошти не містить кваліфікованого або посиленого електронного підпису, що унеможливлює для суду встановлення дійсності його подання саме відповідачем безвідносно даних в ньому зазначених. Для цивільного процесуального кодексу, за виключення негайних судових розглядів (подання державних виконавців про проникнення до житла, розгляд питання про застосування забороненого припису тощо), дозволяється або особиста надання відповідних документів до суду, або їх направлення поштою, або їх подання засобами електронного суду. Інші способи направлення документів на адресу суду (факсом, електронною поштою, мобільним застосунком в разі наявності сторінці суду у відповідному застосунку) дозволяються виключно в тому разі, якщо вони містять КЕП або ПЕП особи, яка звертається. Судом встановлено, що надані суду документи відповідного підпису відповідача, який прирівнюється до власноручного підпису не містять, а тому судом до уваги не приймаються безвідносно вказаної в них інформації. Щодо того, що в ухвалі про відкриття провадження судом помилково було зазначено дату укладення договору щодо року (2021 замість вірного 2023), то в цій частині для розгляду справи це жодного значення не має, оскільки на впливає на суть заявлених вимог. Відповідач може звернутися до суду із заявою про виправлення відповідної описки в ухвалі про відкриття провадження з метою її приведення у відповідність до фактичних обставин справи. Відносно того, що відповідач не отримував копії позовної заяви з додатками та бажав, як вбачається їх отримати від суду, то в цій частині вимоги відповідача прямо суперечать процесуальному закону, оскільки при зверненні до суду учасника справи електронним судом (що зробив позивач), саме він повинен у порядку ч.7 ст.43 та ч.1 ст.177 ЦПК України здійснити направлення копії позову з додатками іншому учаснику, який не має кабінету в електронному суді, цінним листом з описом, що він зробив 13.06.2025 року (а.с.95) безвідносно того, чи отримав відповідач вказаний лист чи ні. Вказана обставина знайшла своє пряме відображення в ухвалі суду про відкриття провадження від 30.06.2025 року та без з`ясування якої підстави для відкриття провадження були б відсутніми. Адреса місця реєстрації відповідача є його офіційною адресою для здійснення кореспонденції з ним безвідносно того, чи змінив він місце свого фактичного проживання чи ні, оскільки саме вказана адреса відображена в офіційних реєстрах України щодо відповідача, зокрема в Єдиному державному демографічному реєстрі. Відносно фактичних обставин справ судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 22.07.2023 року між відповідачем та первинним кредитором - товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» був укладений кредитний договір №358654919, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти від позивача у розмірі 640,00 грн. строком, який визначається строком сплати процентів, перший транш яких повинен бути сплачений до 10.08.2023 року відповідно до умов, викладених у розділі 7 вищевказаного договору. При цьому сам строк дії договору був погоджений сторонами на 5 років до 21.08.2028 (а.с.13, зворотній бік - 22). Відповідач підписав вказаний договір одноразовим електронним ідентифікатором. На час підписання договору він був повнолітнім без будь-яких обмежень у цивільному обороті щодо себе. Кошти відповідачу були перераховані в день укладання договору 22.07.2023 року через банківську установу первинного кредитора АТ КБ «Приватбанк», що підтверджується довідкою від 23.05.2025 року первинного кредитора (а.с.39) та відповіддю АТ «Універсалбанк» від 07.07.2025 року про емітування картки на ім`я відповідача та про зарахування не неї коштів у день укладання кредитного договору у розмірі кредиту (а.с.112). Як вбачається із наданого суду розрахунку заборгованості першого та другого кредиторів загальний розмір заборгованості склав 31016,96 грн., з яких 6400,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 24616,96 грн. - заборгованість за процентами, з яких 14424,63 грн. - нараховані первинним кредитором до 11.09.2023 року, а інша частина другим кредитором у період з 12.09.2023 року до 07.12.2023 року (а.с.81-83). Позивач вказану суму не змінював та пред`явив до стягнення у розмірі, що стягується (а.с.84). 28.11.2018 року між первинним кредитором та другим кредитором - ТОВ «Таліон плюс» - був укладений договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого право вимоги до боржників переходить до фактора в день підписання реєстру прав вимоги за оплати фактором клієнту фінансування у розмірі 100,00 грн. за кожен реєстр прав вимоги, строк дії договору закінчується 28.11.2019 року (п.4.1, п.2.3 та п.8.2)(а.с.46-51). На підставі додаткової угоди №19 від 28.11.2019 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2019 року дію вищевказаного договору факторингу між першим та другим кредитором продовжено до 31.12.2020 року шляхом викладення п.8.2 первинного договору факторингу в новій редакції (а.с.51, зворотній бік). На підставі додаткової угоди №26 від 31.12.2020 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2019 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» ТОВ «Таліон плюс», договір факторингу від 28.11.2018 року між сторонами був викладений в новій редакції, в якій залишилося як фінансування за кожен реєстр прав вимоги, так і порядок переходу права вимоги до фактору з моменту підписання реєстру прав вимоги (а.с.52-56). На підставі додаткової угоди №27 від 31.12.2021 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2019 року (вже в редакції договору від 31.12.2000 року), укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», був продовжений строк дії вказаного договору до 31.12.2022 року (а.с.57). На підставі додаткової угоди №31 від 31.12.2022 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2019 року (вже в редакції договору від 31.12.2000 року), укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», був продовжений строк дії вказаного договору до 31.12.2023 року (а.с.57, зворотній бік). На підставі додаткової угоди №32 від 31.12.2023 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2019 року (вже в редакції договору від 31.12.2000 року), укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», був продовжений строк дії вказаного договору до 31.12.2024 року (а.с.58). 12.09.2023 року на підставі реєстру прав вимоги №248 вимоги щодо відповідача були передані другому кредитору (а.с.59). 27.05.2024 року між другим кредитором ТОВ «Таліон плюс» та третім кредитором - товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» - було укладено договір факторингу №27/0524-01, відповідно до якого другий кредитор передавав, а третій кредитор приймав вимоги щодо боржників за відповідним реєстрами (а.с.62-66). Відносно відповідача вимоги на суму ціни позову були передані третьому кредитору на підставі реєстру прав вимоги №1 від 27.05.2024 року (а.с.67-68). 29.05.2025 року між третім кредитором та позивачем було укладено договір факторингу №29/05/25-Е, відповідно до якого третій кредитор передавав, а позивач як четвертий кредитор приймав вимоги щодо боржників за відповідними реєстрами (а.с.70-74). Відносно відповідача вимоги на суму 31016,96 грн. були передані позивачу на підставі реєстру боржників до договору факторингу від 29.05.2025 року (а.с.75-76) разом із актом прийому-передачі реєстру боржників у кількості 7277 осіб на суму 258598755,46 грн. від 29.05.2025 року (а.с.77). Вирішуючи справу по суті суд погоджується, що відповідач належним чином не виконав укладений із первинним кредитором договір, що призвело до порушення прав первинного кредитора та виникнення заборгованості, а тому вимоги позивача в частині стягнення як тіла кредиту, так і процентів підлягають задоволенню у повному обсязі в межах строку дії договору. Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У порядку ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн. Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу суд не погоджується із їх розміром, заявленим до стягнення позивачем, оскільки вважає такі витрати не справедливими та не розумними. 29.05.2025 року укладено договір про надання правничої допомоги №29/05/25-01 між позивачем та адвокатським бюро «Тараненко та партнери» (далі - Договір про правничу допомогу)(а.с.85-86). Відповідно до додаткової угоди до Договору про правничу допомогу від 29.05.2025 року встановлено, що адвокатське бюро бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу позивачу щодо представлення інтересів у суді щодо стягненні заборгованості з відповідача (а.с.87). Згідно із актом прийому-передачі наданих послуг від 29.05.2025 року визначено, що адвокатське бюро «Тараненко та партнери» надало послуги позивачу на суму 7000,00 грн. в даній справі як правову допомогу, яка складається із 5000,00 грн. - за складання позовної заяви, 1000,00 грн. - вивчення матеріалів справи, 500,00 грн. - підготовка адвокатського запиту та 500,00 грн. - підготовка клопотання щодо зарахування кредитних коштів відповідачів (а.с.88). Відповідно до п.3.6 Договору про правничу допомогу гонорар сплачується виключно в разі стягнення коштів з відповідача не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем фактичного отримання коштів на рахунок позивача, тобто сплата витрат на професійну правничу допомогу пов`язана із вирішенням справи судом по суті. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, процесуальний закон передбачає доведення розміру витрат на професійну правову допомогу шляхом подання стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, детального опису робіт (наданих послуг), а також надання доказів понесення таких витрат та їх співмірності у випадку заперечень проти їх розміру іншої сторони. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката, адвокатського бюро та адвокатського об`єднання за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом або іншою формою здійснення адвокатської діяльності час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Частиною 4 ст.137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved