Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

[PERSON] (далі - заявник) звернулася до суду з заявою, вказавши заінтересованою особою: [PERSON] про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. В обґрунтування заяви вказала, що [INFO] померла її мати, [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої увійшли: квартира за адресою: [ADDRESS] ; житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] . Також до складу спадщини увійшло нерухоме майно, яке вона прийняла, але не оформила після смерті свого чоловіка, [PERSON] , який помер [INFO] , зокрема: земельна ділянка площею 0,2500 га з кадастровим номером 5320884202:02:001:0186, земельна ділянка площею 0,2493 га з кадастровим номером 5320884202:02:001:0184, земельна ділянка площею 0,1533 га з кадастровим номером 5320884202:02:001:0185. На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт від 11.07.2022 р., відповідно до якого спадкоємцям її майна є заявниця та [PERSON] . У визначений законом строк заявниця із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася. Однак з 2021 р. постійно проживала з матір`ю у квартирі за адресою: [ADDRESS] . На той час її матері вже було 80 років, вона мала купу хронічних захворювань, крім того у 2023 році їй було діагностовано онкологічне захворювання та за станом здоров`я вона потребувала присутності та допомоги зі сторони заявниці. Через повномасштабне вторгнення військ Російської Федерації на територію України у березні 2022 року вона з матір`ю тимчасово виїхали в м. Гребінка Полтавської області та проживали разом у житловому будинку, що належав їй на праві власності, а потім знову повернулися в м. Буча. Тому, починаючи з весни 2021 року заявниця постійно проживала разом зі своєю матір`ю за однією адресою, у тому числі і на день її смерті [INFO] . Похованням матері в подальшому теж займалась вона. Звернувшись до нотаріуса з метою оформлення спадщини після смерті матері заявниця отримала роз`яснення щодо неможливості видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину, оскільки нею не підтверджено факт прийняття спадщини, оскільки реєстрація останнього місця проживання спадкодавця відмінна від реєстрації її місця проживання, а тому нею пропущено строк прийняття спадщини. Враховуючи викладене, заявник, просила суд: встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] разом із спадкодавцем, [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 24.09.2025 р. заяву [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи постановлено здійснювати в порядку окремого провадження та призначено підготовче засідання на 04.11.2025 р. Ухвалою суду від 04.11.2025 р. підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті в цей же день. У судове засідання належним чином повідомлені учасники справи не з`явилися. Від представника заявника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, вказавши про підтримання вимог, які просила задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутність, вказавши що, викладені обставини [PERSON] у заяві він підтримує та просив їх задовольнити. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Заявниця зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 25.09.2023 р. (а.с. 37). [INFO] померла мати заявниці, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10.01.2024 р. (а.с. 8). Факт родинних відносин підтверджується: свідоцтвом про народження заявниці серії [NUMBER] від 02.04.1962 р. (а.с. 9). Зміна дошлюбного прізвища заявниці « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] », а потім « [PERSON] » підтверджується наступними документами в копіях: Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 14.02.2025 року; свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 30.08.2011 року; свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 25.12.2024 року (а.с. 10-12). Записи прізвища « [PERSON] » та « [PERSON] » у документах є ідентичними згідно Експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз за № 056/1561-п від 18.10.2024 року (а.с. 13). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшли: квартира за адресою: [ADDRESS] ; житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] . Викладені обставини підтверджуються копіями наступних документів: Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 24.10.2003 року; Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.10.2003 року; рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 25.04.2014 р. у справі № 528/551/14-ц (а.с. 14-17). Також до складу спадщини увійшло нерухоме майно, яке [PERSON] прийняла, але не оформила після смерті свого чоловіка, [PERSON] , який помер [INFO] , зокрема: земельна ділянка площею 0,2500 га з кадастровим номером 5320884202:02:001:0186, земельна ділянка площею 0,2493 га з кадастровим номером 5320884202:02:001:0184, земельна ділянка площею 0,1533 га з кадастровим номером 5320884202:02:001:0185. Викладені обставини підтверджуються копіями наступних документів: Свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] від 21.05.2013 р.; Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ЯИ № 631362 від 26.10.2009 р.; Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ЯИ № 631860 від 26.10.2009 р.; Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ЯИ № 631861 від 26.10.2009 р.; Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 13.11.2013 р. (а.с. 19-24). На випадок своєї смерті [PERSON] , розпорядилася належним їй майном та склала заповіт від 11.07.2022 р., згідно якого: належну їй квартиру за адресою: [ADDRESS] заповіла - [PERSON] ; належні їй житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , а також все належне їй майно, де б воно не було та з чого б не складалося заповіла в рівних долях: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Викладені обставини підтверджуються копією заповіту, посвідченого 11.07.2022 р. державним нотаріусом Другої Лубенської державної нотаріальної контори Іщенко Г.К, зареєстрованим у реєстрі за № 105 та Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 11.07.2022 р. (а.с. 25, 26). Як вказала заявниця та що не заперечив [PERSON] , який є іншим спадкоємцем за заповітом та заінтересованою особою у справі, у визначений законом строк заявниця із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася. Однак з 2021 р. постійно проживала з матір`ю у квартирі за адресою: [ADDRESS] . На той час її матері вже було 80 років, вона мала купу хронічних захворювань, крім того у 2023 році їй було діагностовано онкологічне захворювання та за станом здоров`я вона потребувала присутності та допомоги зі сторони заявниці. Через повномасштабне вторгнення військ Російської Федерації на територію України у березні 2022 року вона з матір`ю тимчасово виїхали в м. Гребінка Полтавської області та проживали разом у житловому будинку, що належав їй на праві власності, а потім знову повернулися в м. Буча. Тому, починаючи з весни 2021 року заявниця постійно проживала разом зі своєю матір`ю за однією адресою, у тому числі і на день її смерті [INFO] . Похованням матері в подальшому теж займалась вона. При цьому, викладені вище обставини підтверджуються копіями наступних документів: актом депутата Бучанської міської ради Олексюк В.П. від 02.04.2025 р.; консультативним заключенням Київського міського клінічного онкологічного центру від 10.11.2023 р.; накладною № 48 від 03.03.2025 р. про витрати на поховання (а.с. 27-29). Як вбачається з копії паспорта [PERSON] остання була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 31). Звернувшись до нотаріуса з метою оформлення спадщини після смерті матері заявниця отримала роз`яснення від 13.02.2025 р. щодо неможливості видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину, оскільки нею не підтверджено факт прийняття спадщини, оскільки реєстрація останнього місця проживання спадкодавця відмінна від реєстрації її місця проживання, а тому нею пропущено строк прийняття спадщини (а.с. 32). При цьому суд зауважує, що хоча вказаний лист приватного нотаріуса не є постановою про вчинення нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, однак за змістом вказаного листа вбачається, що нотаріус не може видати заявниці свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 р. по справі №369/8878/16ц, при наданні оцінки листам нотаріусів, у яких зазначено про причини невидачі спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину, необхідно виходити із їх змісту та відповідно враховувати підстави зазначені нотаріусами, при цьому істотне значення мають підстави, які унеможливлюють у будь- якому випадку в майбутньому видачу таких свідоцтв нотаріусами, тому при наявності таких підстав незалежно від форми відповіді нотаріуса лист чи постанова про відмову у видачі свідоцтва, необхідно виходити з того, що у спадкодавця можливість оформити спадщину у нотаріуса відсутня. А тому суд приймає наявний в матеріалах справи лист приватного нотаріуса та вважає його достатнім доказом наявності у заявниці перешкод в отриманні свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи дану заяву, суд керується також наступним. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Відповідно до п.3.19 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п. 3.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини підтверджується: витягом з реєстру територіальної громади; довідкою про реєстрацію місця проживання; іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (паспортом громадянина України, виготовленим у формі книжечки, з відміткою про реєстрацію постійного місця проживання громадянина, якщо спадщина відкрилась до 01 грудня 2021 року, рішенням суду тощо). Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 315 ЦК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця доживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа доживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання заявниці за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що вона не проживала зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, що узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а заява такою, що підлягає задоволенню, оскільки з наданих заявницею доказів, достовірно встановлено факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] разом із спадкодавцем, [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] . Встановлення зазначеного факту необхідне заявниці для отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті матері. Заявниця не має можливості встановити зазначений юридичний факт у позасудовому порядку. Судові витрати покладаються на заявницю.

Outcome: approved