Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

Харківський обласний центр зайнятості звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просить стягнути з відповідача суму виплаченої допомоги по безробіттю в розмірі 28400,80 грн., а також витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову вказує, що відповідач звернулась за сприянням у працевлаштуванні до Харківського міського центру зайнятості (зараз - Харківська філія Харківського обласного центру зайнятості), де згідно поданих 07.07.2022 через застосунок «Дія» заяви про надання статусу безробітного та про призначення виплати Допомоги по безробіттю, їй було надано статус безробітного з відкриттям персональної картки № 203922070700004, та відповідно до ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності затвердженого наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 06.04.2020 № 624 (Порядок № 624, який діяв на момент прийняття рішень по особі), призначено допомогу по безробіттю з 07.07.2022 по 01.07.2023 у розмірі встановленому законодавством. Абзацом 2 пункту 28 Порядку № 792 передбачено, що зареєстрований безробітний у разі виїзду за кордон під час воєнного стану зобов`язаний повідомити про це центр зайнятості, а у разі перебування його за кордоном понад 30 календарних днів - подати до центру зайнятості відповідну заяву про припинення реєстрації як безробітного. Окрім того, в абз. 25 пп. 1 п. 30 Порядку № 792, зазначено, що центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітного з дня встановлення факту перебування зареєстрованого безробітного за кордоном понад 30 календарних днів під час воєнного стану. Згідно інформації, що отримана за результатами обміну з Державною прикордонною службою України (додаток в електронному вигляді до листа Харківського обласного центру зайнятості від 07.12.2022 № 09-2857/22), [PERSON] під час реєстрації в центрі зайнятості як безробітна перебувала за межами України понад 30 календарних днів. У зв`язку з чим центром зайнятості було проведено перевірку обґрунтованості виплат матеріального забезпечення на випадок безробіття/за результатом якої складено акт від 08.12.2022 № 234/2022. Даним актом зафіксовано, що [PERSON] в період перебування в статусі безробітної знаходилась за кордоном понад 30 календарних днів, а саме 32 календарних дні з 07.07.2022 по 07.08.2022, та про що не повідомила фахівця Харківського міського центру зайнятості. Отже, перебування безробітного за кордоном понад 30 календарних днів впливає на умови виплати забезпечення, а тому у відповідача виник обов`язок подавати відомості про перебування закордоном понад 30 календарних днів до центру зайнятості так як вона перебувала більше цього терміну. Реєстрацію безробітного [PERSON] припинено 08.12.2022 у зв`язку з перебуванням безробітного за кордоном понад 30 календарних днів. Внаслідок невиконання своїх обов`язків щодо повідомлення центру зайнятості про перебування за кордоном понад 30 календарних днів у період перебування на обліку служби зайнятості з метою отримання коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття відповідач незаконно отримала допомогу по безробіттю за період з 06.08.2022 по 27.11.2022 у сумі 28400,80 грн., яка підлягає поверненню позивачу як безпідставно набуті кошти. Позивач проводив відповідну претензійну (досудову) процедуру з відповідачем, але результату не отримав і тому вимушений звернутися до суду. Ухвалою суду від 07.07.2025 прийнято справу до провадження за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. У судове засідання представник позивача не прибула, надала заяву, в якій просить провести розгляд справи без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судових засідань неодноразово повідомлялась засобами поштового зв`язку, проте поштові відправлення повернулись до суду з відміткою: "адресат відсутній за вказаною адресою", що згідно зі\~ст. 272 ЦПК України\~та усталеною практикою Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 752/11896/17, від 09.11.2023 у справі №753/114/22) вважається належним повідомленням. Відзив на позовну заяву відповідач не надала. Згідно ч. 2 ст. 43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 07.07.2022 [PERSON] через застосунок «Дія» звернулась із заявою про надання статусу безробітного та про призначення виплати допомоги по безробіттю.(а.с.7,8) Згідно наказу від 07.07.2022 №НТ220707 відповідачу надано статус безробітного з 07.07.2022 та призначено допомогу по безробіттю.( а.с. 15) Листом від 07.12.2022 № 09-2857/22 Харківський обласний центр зайнятості повідомив директорам БЦЗ/філій про надходження від Державної прикордонної служби України інформації щодо перебування зареєстрованих безробітних за кордоном понад 30 календарних днів, в переліку яких значиться відповідач.(а.с. 18) Згідно наданої Державною прикордонною службою інформації відповідач виїхала з території України 07.07.2022 та в`їхала на територію України 07.08.2022 і перебувала за кордоном протягом 32 календарних днів.(а.с.19) Результати опрацювання отриманої від Державної прикордонної служби України інформації були оформлені Актом №234/2020 від 08.12.2022, висновками якого вказано, що особи зазначені в акті, зокрема відповідач [PERSON] , відповідно до вимог чинного законодавства, не мала права перебувати в статусі безробітного, та одночасно знаходитися за кордоном більше 30 днів.(а.с. 20) Наказом від 20.03.2023 №НТ230320 відповідачу припинена виплата допомоги по безробіттю з 08.12.2022 у зв`язку з перебуванням безробітного за кордоном понад 30 календарних днів.(а.с. 16) Наказом від 21.03.2023 №НТ230321 вирішено вжити заходів щодо повернення коштів виплачених відповідачу, як допомоги по безробіттю за період з 06.08.2022 по 27.11.2022 в сумі 28400,80 грн.(а.с. 16,24) З метою досудового врегулювання спору позивач направляв відповідачу рекомендованим поштовим відправленням лист-претензію від 15.12.2022 про повернення коштів.(а.с.24а) Оскільки відповідач добровільно не відшкодувала вказані кошти, позивач звернувся до суду із позовом про їх стягнення у примусовому порядку. Перевіряючи обґрунтованість заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наступне. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.1 Закону України №1533-ІІІ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»\~загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Згідно з\~ст.7 Закону №1533-ІІІ\~одним із видів забезпечення є допомога по безробіттю. Відповідно до п.8 ч.1\~ст.1 Закону України №5067-VІ «Про зайнятість населення»\~ зареєстрований безробітний - особа працездатного віку, яка зареєстрована в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, як безробітна і готова та здатна приступити до роботи. Держава гарантує у сфері зайнятості соціальний захист у разі настання безробіття (п.7 ч.1\~ст.5 Закону №5067-VІ). Відповідно до положень статті 43 Закону №5067-VІ статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи. Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, визначається Кабінетом Міністрів України. Зареєстровані безробітні зобов`язані відвідувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, в якому він зареєстрований як безробітний у визначений і погоджений з ним час, але не рідше ніж один раз на тридцять календарних днів, а у період дії карантину або режиму надзвичайної ситуації, введення надзвичайного стану підтверджувати свій намір перебувати у статусі зареєстрованого безробітного будь-якими засобами комунікації (телефонний зв`язок, електронні засоби тощо) не рідше ніж один раз на 30 календарних днів; протягом трьох робочих днів інформувати кар`єрного радника про обставини, які є підставою для припинення реєстрації, визначені частиною першою\~статті 45 цього Закону. (п.2, 4 ч.2\~ст. 44 Закону №5067-VІ). Відповідно до\~ч.2\~ст.36\~Закону №1533-ІІІ всі застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування сфер зайнятості та загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття під час дії воєнного стану» від 21.04.2025 № 2220-ІХ, який набув чинності 07.05.2022, було доповнено, серед іншого: - пунктом 5-2 абз.28 розділ XI «Прикінцеві та перехідні положень» Закону України №5067-VІ, відповідно до якого під час дії воєнного стану реєстрація безробітного у територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує Державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється з підстав, визначених частиною першою статті 45 цього Закону, а також у разі перебування безробітного за кордоном понад 30 календарних днів - пунктом 3-3 абз. 16 розділ VIII «Прикінцеві положення» Закону №1533-ІІІ, відповідно до якого під час дії воєнного етану виплата допомоги » безробіттю припиняється з підстав, визначених статтею 31 цього Закону, а також у разі перебування безробітного за кордоном понад 30 календарних днів. Відповідно до п. 28 Порядку №792 зареєстрований безробітний у разі виїзду за кордон під час воєнного стану зобов`язаний повідомити про це центр зайнятості, а у разі перебування його за кордоном понад 30 календарних днів - подати до центру зайнятості відповідну заяву про припинення реєстрації як безробітного. Окрім того, в абз. 25 пп. 1 п. 30 Порядку № 792, зазначено, що центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітного з дня встановлення факту перебування зареєстрованого безробітного за кордоном понад 30 календарних днів під час воєнного стану. Частиною 3 ст.36 Закону №1533-ІІІ передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави врегульовано статтею 1212 ЦК України, за положеннями якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Разом з тим, згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Отже, законодавцем передбачені два винятки із загального правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Зазначений правовий висновок викладений, зокрема у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18). При цьому, правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18). Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з положеннями ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Крім того, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як встановлено судом та підтверджено наданими позивачем матеріалами, в порушення вимог, передбачених абзацом 2 пункту 28 Порядку відповідач не повідомила центр зайнятості про виїзд 07.07.2022 за кордон під час воєнного стану та під час перебування за кордоном понад 30 календарних днів у період воєнного стану не подала до центру зайнятості відповідну заяву про припинення реєстрації як безробітного, у зв`язку з чим нею безпідставно отримана допомога по безробіттю за період з 06.08.2022 по 27.11.2022 в сумі 28400,80 грн. Вказане свідчить про недобросовісність відповідача, як набувача виплати допомоги по безробіттю, та отримання нею допомоги по безробіттю у сумі 28400,80 грн. без законних правових підстав. Таким чином, враховуючи те, що на час звернення позивача до суду відповідач не повернула надані їй кошти, які є такими, що отримані без належної на те правової підстави, як то встановлено судом вище, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Відповідач не надала суду жодних доказів на спростування заявлених позовних вимог, у зв`язку з чим, суд, при заочному розгляді справи, не має підстав піддавати надані позивачем докази сумніву. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, окрім іншого, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено, що звертаючись до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 грн., що підтверджується платіжним документом. З урахуванням повного задоволення позовних вимог, здійснюючи розподіл судових витрат у справі, що розглядається, суд вважає можливим відшкодувати позивачу понесені судові витрати зі сплати судового збору з відповідача на користь позивача у розмірі 3028,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved