Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свій позов [PERSON] обґрунтовує тим, що 22.08.2023 між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю. Позивач вказує, що на даний час аліментів на утримання дитини від батька не отримує та утримує сина самостійно, сторони проживають окремо. Дитина проживає з нею і позивач не має можливості працювати внаслідок догляду за малолітньою дитиною. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, працює неофіційно, виконує будівельні роботи по утепленню фасадів будівель за договорами підряду та заробляє таким чином достатню кількість коштів на утримання дитини та її матері. Позивач зазначає, що її особисті заощадження не дозволяють цілком покрити її особисті витрати та витрати на утримання дитини. Тому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів щомісячно до досягнення [PERSON] трьох років, судові витрати покласти на відповідача. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 08.09.2025 відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. 24.09.2025 від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, де відповідач вказав, що отримав позов з додатками, у якому позивач, зокрема, просить стягнути аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Зазначив, що право на аліменти у дружини матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині матері спільної дитини матеріальної допомоги, які стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимогу про надання утримання спроможний надавати матеріальну допомогу та вказав, що позивачем не надано доказів, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на її утримання. Щодо вирішення питання про його спроможність сплачувати аліменти на утримання дружини просив врахувати ту обставину, що на даний час не має стабільного заробітку, на його утриманні перебуває дочка [PERSON] , [INFO] , та мати [PERSON] , яка є інвалідом 2 групи. Зазначив, що при вирішенні питання стягнення аліментів необхідно керуватись загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно з становищем одержувача аліментів, а стягнення аліментів погіршить становище його малолітньої дочки та матері. Тому просив відмовити у стягненні аліментів на утримання [PERSON] до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку. 15.10.2025 від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якій позивач вказала, що надані нею докази є належними і допустимими. Вказала, що під час шлюбу сторін народився їх син [PERSON] , дитина проживає з матір`ю, а батько матеріальної допомоги не надає, позов заявлено про стягнення аліментів на утримання дитини та матері до досягнення дитиною 3 років. Навела норми СК України щодо обов`язку батьків отримувати дитину. Щодо стягнення аліментів на утримання матері вказала, що вибір способу стягнення є правом позивача, мінімальний гарантований розмір може бути меншим за 50% прожиткового мінімуму, відсутність офіційної роботи не звільняє відповідача від обов`язку утримання, а обов`язок утримувати матір дитини до 3 років прямо визначений у ст. 84 СКУ і не залежить від факту працевлаштування матері. Зазначила, що доводи про неможливість сплати та складне матеріальне становище відповідача мають бути доведені належними доказами, які вважала відсутніми та вказала, що навіть доведене скрутне матеріальне становище не скасовує обов`язку сплачувати мінімально гарантовану суму на дитину. Вважала, що відповідач не надав належних доказів на підтвердження своїх заперечень. Просила задовольнити позовні вимоги повністю. Від сторін заяв із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не надходило. Дослідивши надані сторонами письмові докази на підтвердження своїх вимог та заперечень суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого 22.08.2023 Подільським ВДРАЦС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 22.08.2023, про що складено відповідний актовий запис № 1343, після держаної реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 11.06.2024 Печерським ВДРАЦС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), [PERSON] народився [INFO] та його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Згідно даних Витягу з реєстру територіальної громади № 2025/010581827 від 31.07.2025 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Згідно даних Витягу з реєстру територіальної громади № 2025/002019288 від 11.02.2025 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно даних Витягу з реєстру територіальної громади № 2023/005454459 від 19.07.2023 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Інших доказів стороною позивача не надано. Стороною відповідача до відзиву додано докази, з яких вбачається таке. Згідно даних Витягу з реєстру територіальної громади № 2025/013800035 від 19.09.2025 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно даних Витягу з реєстру територіальної громади № 2025/006593476 від 20.05.2025 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Згідно даних Витягу з реєстру територіальної громади № 2025/009195952 від 09.07.2025 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААА № 571912 від 22.02.2017 [PERSON] має 2 групу інвалідності, встановлену безстроково, відомості про висновок про умови та характер праці - не заповнено, рекомендовані заходи для відновлення працездатності - "Д" амбулаторне стаціонарне лікування ЦРЛ, санаторно-курортне лікування. Згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 11.05.2021 Тульчинським районним ВДРАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) [PERSON] народилась [INFO] та її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 08.09.1994, відділом РАГС Подільської районної державної адміністрації м. Києва, [PERSON] народився [INFO] та його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 18.08.2008 виконкомом Городківської сільської ради Андрушівського району Житомирської області, [PERSON] помер [INFO] . Згідно заяви [PERSON] , посвідченої 20.02.2025 приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Вінницької області О. Сухомлин, зареєстрованою у реєстрі за № 671, [PERSON] вказала, що є непрацездатною особою з інвалідністю 2 групи та вдовою з 16.08.2008, має єдиного сина [PERSON] , якого обирає для здійснення догляду та постійної сторонньої допомоги, бути на утриманні, отримувати постійний догляд та сторонню допомогу за нею від інших осіб не бажає. Інших доказів стороною відповідача не надано. Таким чином судом достовірно встановлено, що сторони 22.08.2023 зареєстрували шлюб, мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , який не досяг трирічного віку, спільно не проживають. Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпеченняв межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною другою статті 3 Конвенції держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини у частці від доходу відповідача в розмірі 1/4 частини доходу (заробітку). Відповідачем жодних заперечень щодо позовних вимог у цій частині не надано, також відповідач не заперечив факт ненадання ним матеріальної підтримки дитині [PERSON] . З матеріалів, справи вбачається, та не заперечується відповідачем, що [PERSON] є особою працездатного віку, проживає окремо від дитини та її матері. Також має дочку [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована з ним за однією адресою. Відповідач порушив вимоги ст. 180 СК України усунувся від свого обов`язку по утриманню сина [PERSON] до досягнення ним повноліття, тому з нього належить стягнути на користь позивача аліменти на утримання їх сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо стягнення аліментів на утримання [PERSON] до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку слід зазначити наступне. Згідно положень ч. 1,2, с. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно ч. 1,2 ст. 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Згідно ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. У своїй постанові від 27 травня 2020 року по справі № 712/4702/19, на яку посилався у своєму відзиві відповідач, Верховний Суд звернув увагу, що за змістом ст. 84 СК України можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитини до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу та вважав, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. Проте, вказана постанова не є релевантною до даних правовідносин, оскільки у цій справі ВС встановив, що відповідач не в змозі надавати передбачену статтею 84\~СК України допомогу, оскільки є інвалідом 2 групи без права отримання пенсії по інвалідності, доходів не отримує. Натомість, як зазначалось вище, відповідач є працездатною особою та здійснює трудову діяльність неофіційно. Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Отже, аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку у частці від доходу відповідача в розмірі 1/6 частини доходу (заробітку). При цьому позивач вказала, що відповідач може надавати відповідну матеріальну допомогу, працює неофіційно та виконує будівельні роботи по утепленню фасадів і заробляє достатні кошти. Заперечуючи щодо вказаної вимоги відповідач вказав на відсутність стабільного заробітку, перебування на його утриманні дочки [PERSON] та матері [PERSON] та зазначив, що стягнення аліментів погіршить становище малолітньої дочки та матері відповідача. Відповідно до змісту ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Позивач вказує на достатній рівень доходів відповідача у зв`язку неофіційною зайнятістю та виконанням ним будівельних робіт, проте жодних доказів цього не надає. В той же час відповідач вказані обставини жодним чином не заперечив, фактично визнавши їх, тому вказана обставина визнається судом доведено відповідно до вказаної норми ст. 82 ЦПК України. Щодо посилання відповідача на обставину перебування на його утриманні малолітньої дочки та непрацездатної матері, то суд зазначає, що відповідачем не надано жодних відомостей про розмір його щомісячних видатків на утримання вказаних осіб. Відповідач не надав відомості про рівень своїх щомісячних доходів та витрат та джерела таких доходів, що свідчать про неможливість сплачувати аліменти у розмірі, про який просить позивач та про можливе погіршення стану утримання малолітньої дочки та матері. При цьому відомості про матеріальний стан матері [PERSON] [PERSON] , яка поряд з батьком, має рівні обов`язки щодо належного матеріального забезпечення дитини, також не надано. Надані відповідачем свідоцтво про народження [PERSON] , свідоцтво про смерть батька, відомості про наявність у матері встановленої групи інвалідності та її заява про обрання сина для здійснення догляду не є належним свідченням перебування [PERSON] на утриманні [PERSON] . При цьому з матеріалів справи не вбачається, що відповідач є оформленою у встановленому законодавством порядку особою, яка здійснює догляд за непрацездатною особою. Більше того, відповідач та його мати проживають за різними адресами і з матеріалів справи не вбачається, що [PERSON] , незважаючи на наявність 2 групи інвалідності, потребує сторонньої допомоги сина, зокрема матеріальної, оскільки відомостей про її матеріальний стан, доходи та видатки не надано. Тому суд не може погодитись з твердженням відповідача, що стягнення аліментів на утримання [PERSON] до досягнення дитиною трирічного віку погіршить становище як малолітньої дочки відповідача, так і його матері. Відтак суд вважає доводи відповідача на підтвердження своєї правової позиції неспроможними, не підтвердженими належними доказами та такими, що спрямовані на ухилення від передбаченої законом відповідальності. За таких обставин, враховуючи що право на утримання чоловіком-батьком належить дружиніматері суд вважає, що з відповідача на користь позивача належить стягнути аліменти на її утримання до досягнення малолітньою дитиною [PERSON] трирічного віку, тобто до [INFO] у розмірі 1/6 частини всіх видів доходу (заробітку) відповідача. Враховуючи вимоги ст. 430 ЦПК України, належить допустити негайне виконання рішення суду в межах стягнення платежу за 1 місяць. Суд, задовольняючи позов, стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 2422,40 грн., від сплати якого при подачі заяви була звільнена позивач.

Outcome: approved