Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача, третіх осіб. 19.08.2025 [PERSON] звернувся до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області із позовною заявою до відповідачки, у якій просить суд ухвалити рішення, яким зобов`язати відповідачку не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою - [PERSON] . Визначити наступні способи участі позивача у вихованні доньки - [PERSON] : необмежене спілкування з донькою особисто, що передбачає безпосереднє фізичне спілкування між батьком та донькою; необмежене спілкування з донькою засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дитиною. В основу своїх позовних вимог позивач зіслався на те, що перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 17.12.2024 шлюб між ними розірвано, неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , залишено на проживання з матір`ю. Впродовж тривалого часу позивач працює та проживає закордоном. З моменту розлучення, всі його намагання, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів, оскільки відповідачка перешкоджає йому спілкуватись з дитиною, а саме: замінила номер контактного телефону доньки, ігнорує дзвінки на свій мобільний від нього та його батьків. Протягом тривалого часу позивач намагається налагодити зв`язок із дитиною, щоб приймати участь у її вихованні, розвитку її здібностей та забезпечувати всім необхідним для нормального її становлення. Після розлучення матеріально допомагає дитині, а в іншому права його як батька сьогодні є порушеними. Внаслідок вищесказаного, ним було подано заяву до Служби у справах дітей Рожнятівської селищної ради щодо усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини шляхом проведення роз`яснювальної бесіди чи інших заходів впливу на матір. Рішенням виконкому Рожнятівської селищної ради від 15.07.2025 №91/2025 було визначено наступний спосіб участі позивача у вихованні малолітньої дочки та спілкуванні з нею, а саме: Один раз на тиждень, щосуботи в період з 18.00 год до 19.00год спілкування засобами телефонного зв`язку у присутності матері. У разі неможливості спілкування з донькою у визначений час - перенести спілкування на наступні за домовленістю з матір`ю. Спілкування діда - [PERSON] та баби - [PERSON] з їхньою онукою по телефону в присутності матері - [PERSON] , або ж за попередньою домовленістю, з нагоди дня народження дитини, чи інших особистих свят [PERSON] , можлива особиста зустріч баби та діда з дівчинкою в присутності матері в місцях культурно - розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей. Час та місце зустрічі визначити за попередньою домовленістю з матір`ю з обов`язковим урахуванням стану здоров`я та потреб дитини. Оскільки дочка проживає з матір`ю, між сторонами існують неприязні відносини після розлучення, позивач змушений був звертатися до Служби у справах дітей, а в подальшому, з урахуванням стосунків й обставин, які виникли між батьками дитини та самою дитиною з батьком, які позбавляють позивача можливості регулярно спілкуватися з дитиною, звернувся за захистом своїх прав та інтересів. В судове засідання позивач не прибув, його представник адвокат Гоголь М.М. позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Представниця позивача пояснила, що позивач перебуває за кордоном, з 2021 року, через військовий стан повернутися в Україну немає можливості. Позивач спілкувався з дитиною засобами мобільного зв`язку, а також веде комунікацію через своїх батьків. Як видно із скріншотів мобільного телефону, між батьками є конфліктна ситуація, однак позивач намагається вести діалог, хоча мати дитини чинить йому перешкоди. Вважає, що відповідачка не дотримується зобов`язань наданих їй службою в справах дітей, тому необхідним є задоволення позову та покладення на неї відповідних обов`язків рішенням суду. Просила позов задоволити повністю. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Вказала, що між ними з позивачем дійсно був спір з приводу участі позивача у вихованні та утриманні дитини. Вона була змушена звертатися із позовом про стягнення з батька аліментів. На даний час судовим рішенням встановлено, що позивач повинен сплачувати аліменти на утримання дочки, яка проживає з нею. Жодних обставин, які б вказували на її негативну поведінку чи заборону в спілкуванні позивача з дочкою не існує, тому вважає позов безпідставним. Позивачу встановлено можливість брати участь в спілкуванні з дитиною, нелогічними виглядають вимоги позивача у даній справі, оскільки позивач перебуває за кордоном. Для повноцінного спілкування з дитиною, позивачу слід повернутися додому. Позивачу жодним чином не чинилися і не чиняться будь-які перешкоди у спілкуванні з дитиною. Інше питання, що позивач бажає спілкуватися з дитиною тоді, коли нікого вдома немає. У позовній заяві позивачем наведено ряд тверджень, які не відповідають дійсності та на підтвердження яких ним не надано жодних доказів. Вона не чинить жодних перешкод, але також не може постійно чекати на дзвінок. Позивачем не наведено жодного доказу, якими б підтверджувались вищевказані та інші наведені у позовній заяві твердження, що свідчить про голослівність та безпідставність його заяв. Відповідачка зазначає, що позивач піклується не про дитину, а ймовірно хоче підтвердження свого статусу батька, чи підтвердження добросовісного виконання своїх батьківських обов`язків. Встановлений станом на даний час порядок спілкування позивача з дитиною у її присутності жодним чином не заважає позивачу у можливості спілкуватись з дитиною. За таких обставин просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Представник третьої особи [PERSON] позов не визнала, надала пояснення, що службою у справах дітей селищної ради за заявою батька дитини було встановлено відповідний порядок його участі у вихованні дитини. Беручи до уваги, що більшість свого часу дитина проводить з мамою, а позивач знаходиться за кордоном, з дитиною не бачиться, що призводить до того, що дитина забуває батька. Присутність матері під час телефонних розмов їхньої дочки з позивачем є виправданою та необхідною, відповідає інтересам дитини, яка відчуває себе у безпеці поруч з матір`ю. Крім цього, позивачем не береться до уваги саме бажання чи небажання дитини говорити з ним. Так, позивачем навіть не допускається можливість небажання дитини спілкуватися з ним, а випадки небажання дитини до телефонних розмов з ним трактуються позивачем виключно як створення відповідачкою штучних перешкод для його спілкування з дитиною. Просила відмовити в задоволенні позову. Допитана в судовому засіданні в якості свідка - [PERSON] суду пояснила що вона є психологом КНП Рожнятівська багатопрофільна лікарня. Була запрошена за клопотанням представника позивача для дачі консультативного висновку з приводу психологічного стану дитини сторін. Вона провела бесіду з дитиною, та встановила, що [PERSON] , добре розвинена. З татом дитина спілкується, тато до неї відноситься добре. Тато дзвонить до неї коли хоче і вона постійно має з ним розмову. Щодо заборони матері їй у спілкуванні з татом, то дитина такого не повідомила. Вона, як психолог вважає, що спілкування з батьком в жодній мірі не несе негативних наслідків, тому вважає, що таке не слід обмежувати. Заяви та клопотання сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, процесуальні дії у справі: Ухвалою судді від 21.08.2025 відкрито провадження у справі, призначене підготовче засідання. Ухвалою суду від 22.09.2025 призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, свідка, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно копії Витягу з рішення Виконавчого комітету Рожнятівської селищної ради від 15 липня 2025 року № 91/2025 «Про визначення способу участі батька у вихованні дитини», встановлено такий порядок участі батькові у спілкуванні з дитиною :Один раз на тиждень, щосуботи в період з 18.00 год до 19.00 год спілкування засобами телефонного зв`язку у присутності матері. У разі неможливості спілкування з донькою у визначений час перенести спілкування на наступні за домовленістю з матір`ю. Спілкування діда - [PERSON] та баби - [PERSON] з їхньою онукою по телефону в присутності матері - [PERSON] , або ж за попередньою домовленістю, з нагоди дня народження дитини, чи інших особистих свят [PERSON] , можлива особиста зустріч баби та діда з дівчинкою в присутності матері в місцях культурно - розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей. Час та місце зустрічі визначити за попередньою домовленістю з матір`ю з обов`язковим урахуванням стану здоров`я та потреб дитини. Представником позивача долучено до матеріалів справи скріншоти із листування у соціальній мережі Viber позивача з дочкою, з яких вбачається, що батько телефонує до дочки. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, висновки суду. Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України). Як визначено ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно зі статтями 263-265 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. В мотивувальній частині рішення зазначаються фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до змісту ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Даючи оцінку вимозі позивача про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини та доказам, які він наводить на обґрунтування заявлених вимог, то суд вважає за необхідне зазначити таке. Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно з частин 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Конвенція про права дитини в п. 3 ст. 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»,дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до статті 153 Сімейного кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 Сімейного кодексу України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі статтею 158 Сімейного кодексу України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Частинами першою та другою статті 159 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. На необхідності дотримання якнайкращого забезпечення інтересів дитини неодноразово наголошувалось в практиці Європейського суду з прав людини, яка застосовується судами України на підставі частини четвертої\~статті 10 Цивільного процесуального кодексу України та положень Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року (Рішення Європейського суду з прав людини від 06 липня 2010 року у справі «Neulinger and Shuruk v. Switzerland», п. 135; Рішення Європейського суду з прав людини від 11 жовтня 2017 року «M.S. v. Ukraine», п. 77). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Рішення Європейського суду з прав людини від 16 липня 2015 року у справі «Mamchur v. Ukraine», п. 100). У постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі № 569/18837/19 (провадження № 61-1728св22) вказано, що визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. Ні міжнародні, ні національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання, спілкування та виховання з дітьми. Встановлені судом обставини свідчать про наявність між батьками сталих неприязних відносин, зокрема, наявний спір щодо порядку та тривалості участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Рішенням Виконавчого комітету Рожнятівської селищної ради від 15 липня 2025 року № 91/2025 «Про визначення способу участі батька у вихованні дитини», визначено участь у вихованні та вільному спілкуванні батька з дитиною. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просить зобов`язати відповідачку не перешкоджати йому брати участь у вихованні та вільному спілкуванні донькою та про необмежене спілкування з донькою. Проте стороною позивача не доведено, що позивачка чинить будь які перешкоди йому в спілкуванні з дитиною, а також не доведено, що часу, спілкування, при цьому судом встановлено, що таке відбувається тільки в телефонному режимі, з дитиною, йому недостатньо. Позивач не надав жодних належним та допустимих доказів для підтвердження своїх доводів про необхідність збільшення часу побачень з його донькою, однак фізичного спілкування між батьком та донькою. Крім того, як з пояснень представника позивача, так із пояснень відповідачки судом встановлено, що внаслідок перебування позивача за кордоном, батько фізично не спілкується з дитиною. Щодо доводів представника позивача про необхідність проведення телефонних розмов батька з дитиною без присутності матері, то суд вважає, що це може негативно вплинути на психоемоційний стан дитини, оскільки між позивачем та дитиною відсутній сталий психологічний зв`язок та дитина, враховуючи її вік та тривале проживання з матір`ю. Для налагодження довірливих відносин між батьком і дитиною необхідний час, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування та формування емоційної прив`язаності дочки до батька. Суд зазначає, що рішенням виконавчого комітету Рожнятівської селищної ради від 15 липня 2025 року № 91/2025 враховано інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своєю дочкою. Відтак, з наведених вище мотивів суд вважає, що визначений порядок та спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною є достатнім і відповідає принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритетному інтересу дитини, підтримку зв`язків між батьками, підстави для зміни порядку участі батька у вихованні дитини, зміни графіку спілкування з дитиною не встановлені судом. Посилання сторони позивача на те, що позивачу треба визначити необмежений час спілкування з дитино, суд оцінює критично та вказує, що через перебування за кордоном батько все одно не зможе проводити час з дитиною, а рішення повинно бути чітким, не допускати двозначного формулювання та підлягає обов`язковому виконанню згідно статті 124 Конституції України та статті 18 Цивільного процесуального кодексу України. Зміна способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею має бути достатнім для забезпечення участі батька у вихованні дитини за умови сумлінного ставлення батька до виконання свого обов`язку. Виходячи з наведеного, суд не вбачає підстав для ухвалення рішення про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітньою дитиною, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Також суд зазначає, що у разі зміни обставин, пов`язаних із віком дитини, станом її здоров`я, психоемоційним станом, жодна зі сторін не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про визначення іншого способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Розподіл судових витрат. Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, судовий збір при цьому слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed