Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

В березні 2024 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача та третьої особи без самостійних вимог про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що вона є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Біологічним батьком дитини є [PERSON] , з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 15 березня 2013 року до 12 червня 2015 року. Після розірвання шлюбу відповідач став проживати окремо та дитину фактично з того часу не бачив, її вихованням не займався, життям дитини не цікавився та матеріально не підтримував. Вона в свою чергу ніяких перешкод відповідачу в участі у вихованні дитини не створювала, навпаки вона пояснила дитині хто є її батьком, повідомила їй, що батько також може зустрічатися із нею, приходити до садочку, школи, цікавитись її життям. Проте, відповідач самоусунувся від виховання власної дитини, тим самим він як батько дитини безвідповідально відноситься до своїх батьківських обов`язків, умисно ухиляється від її виховання, а тому просила суд позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої дитини. Представник відповідача подав до суду відзив, в якому визнав той факт, що відповідач проживає окремо від власної дитини та рідко з нею спілкується. Проте зауважив, що із дитиною він тримає правовий зв`язок через свою маму, яка спілкується із вчителями в школі, на його прохання матеріально допомагає дитині. На його думку позивачка просить позбавити його батьківських прав з метою усиновлення дитини її теперішнім чоловіком [PERSON] для отримання відстрочки від мобілізації до лав ЗСУ. А тому, просив відмовити у позові та стягнути на його користь понесені судові витрати на правничу допомогу. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні за безпідставністю. Представник органу опіки та піклування Топорівської сільської ради Чернівецької області звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутності. Свідок [PERSON] показав суду, що з 2015 року він проживає разом із позивачкою, з якою в 2021 році уклали шлюб. Від шлюбу у них народилася дитина [PERSON] , 2021 року народження. Разом із ними проживає також дитина позивачки від попереднього шлюбу [PERSON] , 2014 року народження, біологічним батьком якої є [PERSON] .. Проте, останній з 2015 року до власної доньки не приходив та її життям не цікавиться. [PERSON] знаходиться на його утриманні, від доглядає та піклується нею як про власну дитину, матеріально утримує та виховує, дитина називає його батьком. Він з дружиною ніколи не забороняли дитині зустрічатися із її біологічним батьком, однак він до неї не приходив. Наразі він не проти усиновити дитину. Суд в порядку ст. 171 СК України в судовому засіданні вислухав думку дитини [PERSON] , [INFO] , щодо даного спору між її батьками. Остання пояснила, що взагалі не знає свого біологічного батька [PERSON] .. На даний час вона проживає разом із мамою та її теперішнім чоловіком [PERSON] , якого називає «батьком». Від них вона дізналася, що у неї справжній батько інша особа - [PERSON] , проте з 2015 року вона з ним не зустрічалася ні разу, останній не приходив до неї як додому, так і до садочку, школи; не цікавився її життям, не допомагав. Тільки після початку спору між її батьками, бабуся передала їй мобільний телефон нібито від батька. При цьому, її мати ніколи не забороняла їй зустрічатися із [PERSON] , навпаки вона попереджала, що він може прийти до неї до школи, однак цього ні разу не було. Із [PERSON] вона не бажає зустрічатися, оскільки з його вини вона стільки часу росла фактично без батька, останній не турбувався про неї, тому вона тримає обіду не нього. Вона хоче щоб [PERSON] був записаний її батьком та вона носила його прізвище, оскільки він як «тато» дбає та піклується про неї. Суд, з`ясувавши правові позиції сторін та обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із позивачкою. Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 12 червня 2015 року шлюб між сторонами розірваний. 12 квітня 2021 року позивачка уклала шлюб із [PERSON] , від якого мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . З матеріалів справи вбачається, що позивачка доглядає та матеріально утримує свою дитину [PERSON] , оздоровлює і виховує її. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, матеріально її не забезпечує, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не цікавиться її життям, фактично без поважних причин самоусунувся від своїх батьківських обов`язків по відношенню до неї. Так, з характеристики [PERSON] , наданої Колінковецьким ліцеєм Топорівської сільської ради вбачається, що дитина навчається в 4-А класі. Вихованням дитини займається її мати. Батько [PERSON] із дитиною не спілкується, із сім`єю не проживає. У вихованні дитини участі не бере. З класним керівником на зв`язок не виходив, на батьківські збори не з`являвся. З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] від 29 лютого 2024 року слідує, що [PERSON] працює в Колінковецькому ліцеї. Дитина [PERSON] проживає разом із нею. Також, з нею проживають чоловік [PERSON] , донька [PERSON] та дід із бабусею. Дитина [PERSON] перебуває на утриманні матері, батько дитини [PERSON] участь у вихованні доньки не бере, ніякої допомоги не надає. З довідки закладу дошкільної освіти «Сонечко» Топорівської сільської ради № 20-01/35 від 18 березня 2024 року слідує, що за період навчання [PERSON] в садочку з 2017 по 2020 роки батько [PERSON] контакту із садочком не підтримував, дитиною не цікавився, з вихователями не спілкувався, батьківські збори не відвідував. Дитину до садочка приводила та забирала мати. З довідки служби у справах дітей сільської ради № 37 від 28 березня 2024 року вбачається, що [PERSON] із заявою до служби щодо чинення йому перешкод у спілкуванні із його донькою [PERSON] або встановлення днів спілкування батька із дитиною не звертався. З довідки ГЦОЦІ ДПС України № 724/689/24/3252/2024 від 08 травня 2024 року слідує, що відповідач з 01 січня 2018 року по 14 травня 2024 року декілька разів виїжджав за кордон, останній раз 18 січня 2022 року. З довідки КНП «Хотинська багатопрофільна лікарня» № 638 від 15 травня 2024 року вбачається, що відповідач з 2009 року перебуває на обліку у лікаря психіатра. З психолого-педагогічної характеристики [PERSON] , складеної 25 жовтня 2024 року практичним психологом «ОЗО-Калінковецький ліцей» [PERSON] слідує, що у класному колективі належить до числа лідерів, вміє захопити своїми ідеями друзів, однокласників. У спілкуванні намагається уникати конфліктних ситуацій. [PERSON] проявляє інтерес до предметів гуманітарного циклу, має гарну пам`ять і логічне мислення, має стійку мотивацією, цілеспрямованість, терпіння та високий рівень навчальних досягнень з усіх предметів. Захоплюється танцями, відвідує гурток. Стан здоров`я задовільний. За медичними показниками фізичний розвиток відповідає нормі. Житлово-побутові умови хороші, дитина забезпечена всім необхідним для навчання і розвитку. Батьки цікавляться навчанням дитини, відвідують батьківські збори. Мати [PERSON] та вітчим [PERSON] завжди голові до діалогу, люблять та захищають дитину. [PERSON] психологічно захищена в родині, може розраховувати на моральну підтримку рідних. Мама і вітчим з чуйністю відноситься до індивідуальних потреб дитини, підтримують зв`язок з класним керівником, беруть активну участь в житті класу. З висновку за результатами психологічної діагностики [PERSON] , складеного 23 жовтня 2024 року практичним психологом «ОЗО-Калінковецький ліцей» [PERSON] вбачається, що під час зустрічі дитина поводила себе спокійно, врівноважено, проявляла щиру зацікавленість до взаємодії з психологом, надавала розгорнуті відповіді на питання. В ході бесіди дівчинка розповіла, що дуже любить своїх братика та сестричку і комфортно почувається в сім`ї. Розповіла, як вони всі разом проводять дозвілля і допомагають один одному по господарству. З батьками в дівчинки теплі, довірливі стосунки: мама [PERSON] і тато [PERSON] (вітчим) мають авторитет для дитини. Дитина [PERSON] висловлює бажання змінити прізвище на [PERSON] , щоб бути на одному прізвищі з усіма своїми рідними і тому, що це прізвище їй більше подобається. За результатами методики Репс Жиле - [PERSON] відкрита, комунікабельна, легкі йде па контакт з дорослими і дітьми, проявляє лідерські якості, вміє відстоювати спою позицію, проявляє прихильність до всіх членів родини однаковою мірою. За словами дівчинки з татом ( [PERSON] ) вони не спілкуються і його життям вона не цікавиться, як і він її. Висновки: психоемоційний етап дитини [PERSON] стабільний, рівень тривожності в межах норми, психологічний клімат в родині сприяє психосоціальному розвитку дитини. Дівчинка бачить своє майбутнє в сім`ї матері та ї чоловіка, якого вважає батьком, вона прихильно ставиться до них і хоче бути з родиною та одному прізвищі. Відповідно до вимог ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати свою дитину, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати їх до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язків батьківського піклування щодо неї. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 вказаного Кодексу батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею дев`ятою Конвенції ООН про права дитини 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Згідно правовим положенням, викладених у третьому розділі Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України викладених у п.п. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом ст. 19 СК України при розгляді судом спорів про позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Топорівської сільської ради Чернівецького району № 34-06/24 від 08 квітня 2024 року відповідача недоцільно позбавити батьківських прав щодо її дитини. З вказаного висновку слідує, що [PERSON] на засіданні комісії не прибув, оскільки перебував за кордоном. Вказаний висновок обґрунтовано тим, що в ході перевірки не встановлено факту злісного ухиляння відповідача від виконання батьківських обов`язків, оскільки батько бере участь в утриманні дитини, переказавши їй грошові кошти. Однак, суд не погоджується з даним висновком органу опіки та піклування виходячи з того, що дослідженими судом доказами достеменно з`ясовано, що з 2015 року по теперішній час відповідач не здійснював жодних заходів щодо виховання своєї дитини. Саме тривалий час (більше 8 років) не участі у вихованні власної дитини і свідчить про злісне умисне ухилення від виховання дитини. Переказані позивачці кошти в ході судового розгляду справи не свідчить про зміну ставлення до виховання дитини, а на думку суду є штучно створеним приводом для відмови у задоволенні позову. Так, навіть з часу звернення позивачки до суду з даним позовом (позов подано до суду 04 березня 2024 року), відповідач не здійснив будь-яких дій щодо зміни ставлення до власної дитини, не навідувався до неї, не уточнив причини звернення до суду, не поцікавився її життям, не вжив інших заходів, які могли свідчити про батьківську турботу та піклування про власну дитину. Тим самим, суд не погоджується з висновком органу опіки і піклування згідно якого відповідача недоцільно позбавляти батьківських прав, оскільки він суперечить інтересам дитини та є недостатньо обґрунтованим, так як орган опіки та піклування не вирішив питання по суті заяви, обмежившись формальною відмовою. За вказаних обставин, висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав є безпідставним та необґрунтованим, оскільки ним не спростована інформація щодо ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, яка наявна у доданих до позову доказах. Посилання представника відповідача на те, що останній не бачився роками із дитиною із-за того, що тривали час перебував за кордоном та незадовільного стану здоров`я суд оцінює критично, оскільки відповідач перебував за кордоном та хворів не весь час після припинення сімейних відносин із позивачкою. Так, наявні у матеріалах справи характеризуючи матеріали на нього свідчать, що протягом даного період часу відповідач притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, що свідчить про те, що він мав достатній час і можливість для прийняття участі у вихованні власної дитини, однак умисно уникав цього. Той факт, що мати відповідача цікавилась від учителів про успішність її онуки, не свідчить про те, що відповідач піклувався та виховував свою дитину, оскільки бабуся так само має право спілкування та виховання своїх онуків (ст. 257 СК України). Тому, заперечення відповідача проти позову суд вважає неспроможними та такими, що не звільняють його від обов`язку щодо належного виховання та утримання власної дитини. Слід зазначити, що саме лише заперечення відповідач проти позбавлення його батьківських прав не може розцінюватися як достатня підстава для відмови у задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 01 жовтня 2025 року у справі № 754/9843/24). Також, безпідставними є заперечення відповідача проти позову з тих міркувань, що позбавлення його батьківських прав надасть теперішньому чоловікові позивачки [PERSON] можливість усиновити дитину та уникнути мобілізації, оскільки [PERSON] є інвалідом 3 групи, а тому відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» має право на відстрочку від мобілізації в період воєнного періоду. Вказані у позові обставини відповідачем в ході судового розгляду не були спростовані. Більш того, відповідач визнав та судом з`ясовано, що з 2015 року йому ніхто не створював ніяких перешкод для спілкування із власною дитиною, проте відповідач умисно уникав цього та протягом більше 8 років відповідач не виховував дитину, він не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, а саме не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини як складову виховання; зовсім не спілкувався з дитиною, не виявляв інтересу до її внутрішнього світу, не створював умови для отримання нею освіти та не цікавився її успішністю в садочку та навчальному закладі. Така поведінка відповідача призвела до того, що його дитина [PERSON] , яка має повних 11 років, не знає його як власного батька та заявила в суді, що при зустрічі із ним не зможе його впізнати. Дані обставини свідчать про винну поведінку відповідача, який злісно умисно ухиляється протягом тривалого часу від виховання власної дитини та свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Враховуючи, що відповідач свідомо ухиляється від виховання своєї дитини, не спілкується з нею та не цікавиться її фізичним та духовним розвитком, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про позбавлення його батьківських прав, оскільки саме таке вирішення даного спору відповідає інтересам насамперед дитини. Крім цього, слід звернути увагу на те, що у разі зміни свого ставлення щодо виховання дитини, відповідач може бути поновлений у своїх батьківських правах в порядку ст. 169 СК України. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати (п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України). Згідно з положеннями частини першої, пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України). Компенсація судового збору здійснюється відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (абзац другий пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» від 27 квітня 2006 року № 590). Компенсація судового збору відповідно до підпункту 1-1 пункту 16 вказаного Порядку здійснюється органами Казначейства на підставі виконавчих документів з відповідного рахунка спеціального фонду державного бюджету, на який такий судовий збір зарахований (абзац шостий пункту 18 Порядку). Суд зауважує, що позивачка сплатила судовий збір у вказаному провадженні та поданий нею до суду позов був задоволений повністю. В той же час, відповідач як інвалід 2 групи звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». За вказаних обставин, сплачений позивачкою судовий збір у суді першої інстанції у розмірі 1211 гривень 20 копійок має бути стягнутий на її користь з Державного бюджету України в порядку компенсації за рахунок держави. На підставі ст.ст. 150, 155, 164-167, 169 Сімейного кодексу України, суд

Outcome: approved