Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (далі - ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Позов мотивований тим, що 17 квітня 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» (далі - ТОВ «Служба миттєвого кредитування») та [PERSON] уклали договір про надання фінансових послуг «Стандартний» № 2110759922544, право вимоги за яким на підставі договорів факторингу від 01 грудня 2021 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал»), 10 березня 2023 року - до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (далі - ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»), а 18 лютого 2025 року - до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС». Крім того, 17 квітня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» (далі - ТОВ «МАНІФОЮ») та [PERSON] було укладено договір позики № 2142723, право вимоги за яким на підставі договору факторингу від 11 серпня 2021 року перейшло до Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ»), а 23 травня 2024 року - до ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС». Вказуючи, що у зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином умов кредитних договорів у нього виникла заборгованість в загальному розмірі 48688,26 гривень, позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві вказав, що позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи та просить справу розглядати без його участі (а. с. 7). Відповідач у судове засідання не з`явився, в контексті положень частини восьмої статті 128 ЦПК України про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений (а. с. 104, 106), про причини неявки суд не повідомляв, відзив на позов не подавав. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд ухвалою від 06 листопада 2025 року постановив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Встановлено, що 17 квітня 2021 року ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] уклали договір про надання фінансових послуг «Стандартний» № 2110759922544 (далі - Договір), відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти (фінансовий кредит) в розмірі 2400 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом за фіксованою процентною ставкою, шляхом безготівкового переказу на банківську картку [PERSON] № [NUMBER] (а. с. 27-29). Договір укладений на умовах його строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно з умов цього договору, його додатків та правил (а. с. 27). Пунктом 1.2 Договору передбачено, що кредит надається на строк, зазначений у заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною. Орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів (пункт 1.3 Договору). Пунктом 1.4 Договору визначено, що проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування, протягом фактичного строку користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2 % за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною в п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.б); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в); д) тип процентної ставки фіксована. Відповідно до пунктів 1.4.1, 1.4.2 Договору нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом. У пункті 1.9 Договору визначено граничний строк кредитування - один рік. Договір про надання фінансових послуг «Стандартний» № 2110759922544 від 17 квітня 2021 року, паспорт споживчого кредиту та графік платежів підписані електронними підписами сторін, зокрема, відповідача - шляхом введення одноразового ідентифікатора L9, який був надісланий на електронну адресу відповідача - melnichukyriy@gmail.com (а. с.29, 30, 31, 34 на звороті). На виконання умов Договору 17 квітня 2021 року ТОВ «Служба миттєвого кредитування» перерахувало кошти в сумі 2400 гривень на банківську картку відповідача № [NUMBER] (а. с. 48). ТОВ «Служба миттєвого кредитування» надавши відповідачу кредит, свої зобов`язання за договором виконало. З розрахунку заборгованості видно, що заборгованість [PERSON] за Договором про надання фінансових послуг «Стандартний» № 2110759922544 від 17 квітня 2021 року становить 43650,96 гривень, з яких заборгованість за тілом кредиту - 2400 гривень, заборгованість за процентами - 41250,96 гривень (а. с. 48 на звороті - 50). Також, 17 квітня 2021 року уклав із ТОВ «МАНІФОЮ» договір позики № 2142723, відповідно до умов якого отримала позику в розмірі 1800 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі: акційна процентна ставка - 0,01 %, та базова процентна ставка - 1,99 %. Строк дії договору 15 днів - до 02 травня 2021 року (а. с. 36-39). Договір позики підписаний електронними підписами сторін, зокрема, відповідача - шляхом введення одноразового ідентифікатора - v62626. До Договору позики № 2142723 від 17 квітня 2021 року як Додаток №1 додано розрахунок за договором, який також підписаний електронними підписами сторін (а. с. 39 на звороті - 40). На виконання умов Договору позики від 17 квітня 2021 року ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» перерахувало кошти в сумі 1800 гривень на банківську картку відповідача № [NUMBER] (номер транзакції в системі iPay.ua 286699167) (а. с. 51). ТОВ «МАНІФОЮ», надавши відповідачу позику, свої зобов`язання за договором виконало. З розрахунку, що надав позивач, видно, що заборгованість [PERSON] за договором позики № 2142723 від 17 квітня 2021 року складає 5037,3 гривень, з яких заборгованість за основною сумою боргу - 1800 гривень, заборгованість за відсотками - 3237,3 гривень (а. с. 6). Наведені обставини свідчать про те, що між ТОВ «Служба миттєвого кредитування», ТОВ «МАНІФОЮ» та відповідачем [PERSON] виникли договірні зобов`язання, які випливають із вказаних вище кредитних договорів, ці договори є укладеними в письмовій формі відповідно до вимог статей 639, 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами кредитних договорів було досягнуто згоди відносно всіх їхніх істотних умов. Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 (провадження № 61-9071ск20). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У частині першій статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Відступлення права вимоги по суті - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). З матеріалів справи видно, що 01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладений договір факторингу № 1-12 (а. с. 57-59). Відповідно до Витягу з додатку №3 до договору факторингу № 1-12 від 01 грудня 2021 року загальна заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 2110759922544 від 17 квітня 2021 року становить 18432 гривень (а. с. 67) 10 березня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», до якого перейшло право вимоги від ТОВ «Служба миттєвого кредитування», та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладений договір факторингу №10-03/2023/01. Згідно з Додатку № 3 до договору факторингу № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року загальна заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 2110759922544 від 17 квітня 2021 становить 43650,96 гривень (а. с. 16). 18 лютого 2025 року між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», до якого перейшло право вимоги від ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладений договір факторингу №18-02/25 (а. с. 8-12). Відповідно до пункту 2. 1 вказаного договору в порядку та на умовах, визначених цим Договором, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відступає шляхом продажу ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» належні ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», а ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до боржників, зазначених в Додатках №1 та №3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договорами позики, з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків до них. Згідно з Додатком № 3 до договору факторингу № 18-02/25 від 18 лютого 2025 року загальна заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 2110759922544 від 17 квітня 2021 року становить 43650,96 гривень (а. с. 17). Також, між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» 11 серпня 2021 року укладений договір факторингу № 11-08/2024 (а. с. 62-64). Відповідно до пункту 1.1 вказаного договору ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «МАНІФОЮ» за плату, а ТОВ «МАНІФОЮ» відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «МАНІФОЮ». Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з Додатком № 1 та є невід`ємною частиною договору. Відповідно до пункту 1.2 договору факторингу перехід прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно з Додатком № 2. Відповідач [PERSON] є в Витязі з Реєстру боржників від 11 серпня 2021 року і загальна сума його зобов`язань за договором позики № 2142723 від 17 квітня 2021 року становить 5037,3 гривень (а. с. 65 на звороті). 23 травня 2024 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ», до якого перейшло право вимоги від ТОВ ТОВ «МАНІФОЮ», та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладений договір факторингу №23/05/24 (а. с. 68-70). З витягу з Реєстру заборгованостей № 3 від 23 травня 2024 року видно, що заборгованість [PERSON] за договором позики № 2142723 від 17 квітня 2021 року становить 5037,3 гривень, з яких заборгованість за основною сумою боргу складає 1800 гривень, заборгованість за відсотками - 3237,3 гривень (а. с. 73). Аналіз наведених норм матеріального права та обставин справи дає підстави для висновку, що позивач набув у встановленому законом порядку право вимоги до відповідача за кредитним договором № 2110759922544 від 17 квітня 2021 року та договором позики № 2142723 від 17 квітня 2021 року. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. У цій справі кредитний договір та договір позики, укладені між відповідачем та первісними кредиторами, договори факторингу та додаткові угоди до них, укладені між первісними кредиторами та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» в установленому законом порядку недійсними не визнані, у зв`язку з чим у розглядуваному випадку відповідно до положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності вказаних правочинів. Таким чином, враховуючи, що відповідач фактично отримав та використовував кошти, перераховані первісними кредиторами на кредитну картку, що й було предметом двох укладених Договорів, але не повернув їх, то суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача сум заборгованості за тілом кредиту, що ним фактично отримані і на час розгляду цієї справи не повернуті, є підставними і підлягають до задоволення. Такі ж висновки відповідають правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, Верховного Суду у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 191/2648/17. Проценти за користування кредитними коштами за кредитним договором №2110759922544 від 17 квітня 2021 року розраховані відповідно до узгоджених між сторонами договору істотних умов та підлягають стягненню у розмірі 41250,96 гривень. Проте, не можна повністю погодитися із розміром нарахованих позивачем процентів за користування кредитними коштами за договором позики № 2142723 від 17 квітня 2021 року з таких підстав. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (пункт 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12). За період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання (пункт 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зробила правовий висновок, що нарахування процентів за «користування кредитом» поза межами строку кредитування до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів є недопустимим. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України. За змістом позовної заяви та розрахунку заборгованості позивач не ставить вимогу про стягнення процентів на підставі статті 625 ЦК України. Суд відповідно до вимог статті 13 ЦПК України розглядає справу в межах заявлених вимог. Відповідно до пунктів 2.3.3, 2.3.4, 2,4 договору позики № 2142723 від 17 квітня 2021 року строк дії договору становить 15 днів (до 02 травня 2021 року), зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі: акційна процентна ставка - 0,01 %, та базова процентна ставка - 1,99% . Пунктом 2.4.5 договору передбачено, що у випадку недотримання позичальником умов сплати процентів за користування позикою на акційних умовах, за договором застосовується базова процентна ставка за позикою (а. с. 26-39). Таким чином, розмір відсотків за користування кредитними коштами з урахуванням строку договору (15 днів) за період з 17 квітня 2021 року до 02 травня 2021 року становить 537 гривень 30 копійок (1800 грн * 1,99 % * 15 дн. = 537,3 грн), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, та відповідно до зазначених норм матеріального права суд дійшов висновку про наявність у розглядуваному випадку передбачених законом підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за кредитними договорами, оскільки останній порушив його умови, що виразилося у неналежному виконанні договірних зобов`язань, а саме, неповерненні грошових коштів у визначений договором строк. Щодо розподілу судових витрат у цій справі. Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат на правничу допомогу в розмірі 16000 гривень позивач надав договір про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02 липня 2024 року, прас-лист АО «Лігал Ассістанс», заявку на надання юридичної допомоги №1217 від 01 травня 2025 року, витяг з Акту №11 про надання юридичної допомоги від 30 квітня 2025 року (а. с. 22-26). Відповідач відповідно до положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не заявляв, співмірності цих витрат наданим позивачу адвокатом послугам не спростовував. Таким чином, з урахуванням того, що позов задоволений частково (94,45%), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в розмірі 2287 гривень 96 копійок (2422.4 грн * 94,45 % = 2287,96 грн) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15112 гривень (16000 грн * 94,45 % = 15112 грн). На підставі викладеного, статей 512, 514, 526, 530, 549, 610, 612, 625, 629, 634, 1054, 1056-1 ЦК України та

Outcome: partial