Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-30 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач звернувся з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 15 травня 2024 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем укладено кредитний договір № 898038839. Відповідач не виконує умови договору, має заборгованість. 28 листопада 2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ « ТАЛІОН ПЛЮС»\~укладено договір\~факторингу №\~28/1118-01.\~Додатковою угодою\~до договору\~факторингу №\~28/1118-01\~від 31\~грудня 2020\~року текст\~договору факторингу\~викладено у\~новій редакції.\~Відповідно до\~реєстру боржників\~№ 295\~від 30\~жовтня 2024\~року до\~договору факторингу\~№ 28/1118-01 до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги, зокрема до відповідача за кредитним договором №898038839. 27 лютого 2025 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № 27/0225-01, за умовами якого до позивача перейшли права вимоги до боржників, зокрема до відповідача за кредитним договором №898038839. Також 18 червня 2024 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» та відповідачем укладено кредитний договір №1510457, який відповідачем також не виконувався і право вимоги за яким на підставі договору факторингу №30102024 від 30 жовтня 2024 року перейшло до позивача. Просить стягнути з відповідача заборгованість за вищезазначеними кредитними договорами у загальному розмірі 47 640,49 грн та сплачений судовий збір. Процесуальні дії у справі. 26 серпня 2025 року позовна заява надійшла до суду. 29 серпня 2025 року отримана інформація на запит щодо місця реєстрації відповідача. 01 вересня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. Позивачем одночасно із позовною заявою подано клопотання про розгляд справи без участі представника ТОВ "ФК "ЄАПБ". Копія ухвали про відкриття провадження та копія позовної заяви з додатками направлялись судом за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Заяв та клопотань від відповідача не надходило. У зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини, встановлені судом. 15 травня 2024 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] укладено електронний договір кредитної лінії №898038839, за умовами якого товариство зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту 7 700,00 грн, з розміром першого траншу 7 700,00 грн у день укладення договору. Кінцева дата повернення кредиту 14 червня 2029 року. За користування кредитом передбачено сплату процентів у розмірі 1,4% від суми залишку кредиту за кожний день. Договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Цього ж дня відбулось перерахування коштів позичальнику відповідно до договору, що підтверджується платіжним дорученням. Позичальник в порушення вимог кредитного договору свої зобов`язання за цим договором не виконав, що потягло за собою виникнення заборгованості за кредитом. 31 грудня 2020 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01, за умовами якого текст договору викладено у новій редакції. 27 лютого 2025 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № 27/0225-01, за умовами якого до позивача перейшли права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Згідно з реєстром прав вимоги № 2 від 27 лютого 2025 року ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступило позивачу право вимоги за кредитним договором №898038839 від 15 травня 2024 року. 18 червня 2024 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» та [PERSON] укладено електронний договір про надання фінансового кредиту №1510457. За умовами договору відповідач отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн строком на 341 день. Денна процентна ставка 1,12%; комісія за надання кредиту 368,00 грн; проценти за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду 332,15% річних, протягом решти строку кредитування 511% річних. Розділом 4 договору передбачена відповідальність сторін за невиконання умов договору, зокрема для позичальника сплата штрафу. Кредитодавцем умови договору з надання кредиту виконані у повному обсязі, підтверджується платіжним дорученням. Відповідач зобов`язався повернути суму кредиту, сплатити нараховані проценти та комісію, проте свої зобов`язання за договором перед кредитором належним чином не виконав. 30 жовтня 2024 року між ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ» укладено договір факторингу №30102024, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги до боржників, зокрема до відповідача за кредитним договором № 1510457. Розмір заборгованості відповідача перед первісним кредитором на момент передачі права вимоги становить 18 928,88 грн. Отже, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до відповідача за вищезазначеними кредитними договорами. Зміст спірних правовідносин. Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань. Норми права, які застосовує суд. Згідно зі\~статтею 204 ЦК України\~правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі\~ст.\~526\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За\~ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилом\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Відповідно до\~ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1\~ст. 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). За\~статтею 12 цього Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 2\~ст.\~639\~ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Законом України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VIII законодавець залишив за кредитодавцем можливість встановлення комісії під час укладення кредитних договорів. Згідно з ч. 1\~ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених\~ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3\~ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2\~ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» частиною 5, якою встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Статтею 550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час. Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Висновок суду. Судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачем кредитних договорів з первісними кредиторами, набуття позивачем права вимоги до відповідача за договором №1510457 від 18 червня 2024 року. Разом з тим позивачем не підтверджено належними доказами набуття ним права вимоги за кредитним договором №898038839 від 15 травня 2024 року з огляду на таке. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Таким чином, укладаючи відповідний договір факторингу сторони у договорі визначають конкретний перелік зобов`язань, право вимоги за якими переходять до нового кредитора. З метою визначення переліку таких зобов`язань сторони складають та погоджують відповідний реєстр, який є документальним підтвердженням переходу права вимоги за відчужуваними договорами. До позову додано копію договору факторингу № 27/0225-01 від 27 лютого 2025 року, укладеного між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», витяг з реєстру прав вимоги № 2 від 27 лютого 2025 року до цього договору факторингу. Витяг містить дані боржника, ідентифікуючі ознаки кредитного договору, суму та складові заборгованості, що відступається. Проте на підтвердження набуття ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» права вимоги за кредитним договором №898038839 від 15 травня 2024 року позивач надано копію додаткової угоди № 26 до договору факторингу № 28/1118-01. При цьому копію договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, невід`ємною частиною якого є додаткова угода № 26, до позову не додано. Крім того, позивачем не додано копію реєстру прав вимоги/витягу з нього з інформацією про боржника, кредитний договір, розмір та складові заборгованості на підтвердження факту набуття ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» права вимоги за договором №898038839 від 15 травня 2024 року. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Згідно з частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не\~надано достатніх\~доказів,\~які в\~своїй сукупності\~підтверджують набуття\~ним права\~вимоги за\~кредитним договором.\~Посилання у\~позові на\~реєстр боржників\~№ 295\~від 30\~липня 2024\~року як\~на підставу\~набуття ТОВ\~«ТАЛІОН ПЛЮС»\~права вимоги\~без надання\~копії договору\~факторингу та\~реєстру прав\~вимоги/витягу\~з нього\~не підтверджує\~факт набуття\~ТОВ «ТАЛІОН\~ПЛЮС» права\~вимоги за\~договором №898038839\~від 15\~травня 2024\~року та\~наявністю у\~нього права\~відступати право\~вимоги за\~цим договором\~позивачу.\~Таке посилання\~зводиться до\~припущення про\~наявність у\~позивача права\~вимоги за договором №898038839, що суперечить ч. 6 ст. 81 ЦПК України. Оскільки позивачем не доведено наявність у нього права вимоги за договором №898038839, позовні вимоги про стягнення заборгованості за цим договором задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачем з первісним кредитором кредитного договору №1510457 від 18 червня 2024 року, після підписання яких між сторонами договорів виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у відповідача виникли зобов`язання повернути кредиторам кошти відповідно до умов договорів і сплатити відсотки за користування ними та комісію; набуття позивачем права вимоги за цим договором. Так, позивачем надано як докази на підтвердження позовних вимог копію вищезазначеного кредитного договору, укладеного відповідачем з первісним кредитором, докази отримання відповідачем кредитних коштів, копію договору факторингу, витяг з реєстрів прав вимоги, розрахунок заборгованості первісного кредитору. Оскільки відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за цим кредитним договором, виникла заборгованість. Також суд зауважує, що на день розгляду справи в суді заборгованість повністю не погашена, відповідач не надав суду будь-яких доказів на спростування обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги. Тобто позивачем доведено порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за цим кредитним договором. Розрахунок заборгованості первісного кредитора за договором №1510457 підтверджує наявність та розмір заборгованості за тілом кредиту та комісії, тому вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4 954,00 грн та комісії у розмірі 352,00 грн підлягають задоволенню. Проте суд зазначає, що кредитний договір укладений 18 червня 2024 року, тобто після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються у разі, якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Тобто з 24 грудня 2023 року та протягом перших 120 днів (по 21 квітня 2024 року включно) для таких договорів розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5 %, протягом наступних 120 днів (з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року включно) 1,5 %, з 20 серпня 2024 року 1%. З наданого позивачем розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «НЕЗАЛЕЖНІ ФІНАНСИ», видно, що проценти нараховувалися у період з 18 червня 2024 року по 28 червня 2024 року та 29 червня 2024 року за ставкою 0,91%, з 30 червня 2024 року по 14 липня 2024 року 1,4%, з 15 липня 2024 року по 29 липня 2024 року 1,38%, з 30 червня 2024 року по 13 серпня 2024 року 1,36%, з 14 серпня 2024 року по 28 серпня 2024 року 1,33%, з 29 серпня 2024 року по 12 вересня 2024 року 1,3%, з 13 вересня 2024 року по 27 вересня 2024 року 1,27%, з 28 вересня 2024 року по 12 жовтня 2024 року 1,24%, з 13 жовтня по 27 жовтня 1,22%, з 28 жовтня 2024 року по 30 жовтня 2024 року 1,19%. Нарахування процентів у таких розмірах до 19 серпня 2024 року включно не суперечить нормам законодавства. Проте нарахування процентів з 20 серпня 2024 року по 30 жовтня 2024 року за ставками 1,33%, 1,3%, 1,27%, 1,24%, 1,22%, 1,19% в день не відповідає вимогам п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Тому суд розраховує заборгованість за укладеним договором, виходячи із встановлених законодавчих обмежень щодо розміру максимальної денної процентної ставки з 20 серпня 2024 року 1%. За період з 18 червня 2024 року по 19 серпня 2024 року розмір нарахованих процентів становить 3\~972,28 грн, з яким суд погоджується. Відповідачем сплачено у рахунок процентів 455,00 грн. Таким чином заборгованість за період становить 3\~517,28 грн. З 20 серпня 2024 року по 30 жовтня 2024 року розмір нарахованих процентів становить 4 506,60 грн, що не відповідає вимогам законодавства щодо розміру максимальної денної процентної ставки. Тому суд розраховує заборгованість, виходячи із встановленої ч. 5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки. За цей період (72 дні) розмір нарахованих процентів має становити 3 566,88 грн (4 954 х 1 % х 72). Таким чином, загальний розмір заборгованості за процентами за договором №1510457 становить 7 084,16 грн (3 517,28 + 3 566,88). Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст.12 ЦПК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №61-28582ск18. Тому позовні вимоги про стягнення процентів за договором №1510457 підлягають частковому задоволенню. Крім того, стягнення неустойки у період дії воєнного стану не відповідає вимогам закону, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: стягненню з відповідача заборгованості за кредитним договором №1510457 у розмірі 12\~390,16 грн, з яких: основна сума боргу 4 954,00 грн; проценти 7 084,16 грн, комісія 352,00 грн. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 787,28 грн (26%). На підставі викладеного та

Outcome: partial