Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом,\~ просить стягнути з\~ АТ «Українська залізниця» на його користь заборгованість по заробітній платі за період з\~ травня 2023 року по квітень 2024 року та\~ допомогу на оздоровлення за 2022 -2005 роки в сумі 68544 грн. та 25000,00 грн. моральної\~ шкоди Свої вимоги обґрунтовує тим, що він працював\~ у ВП Конотопська дистанція сигналізації та зв`язку з листопада 2007 року. З 2009 по 2024 роки обіймав посаду електромеханіка вимірювальної електротехнічної лабораторії бригади з перевірки та ремонту вимірювальних приладів. Відповідно до Наказу ШЧ-10 № 201/ОС, з травня 2023 року на нього було покладене виконання обов`язків старшого електромеханіка бригади з перевірки та ремонту вимірювальних приладів. Обов`язки старшого електромеханіка бригади з перевірки та ремонту вимірювальних приладів він\~ виконував до квітня 2024 року, до назначення на цю посаду іншої людини. Але, окрім цього, у вищезазначений період він фактично продовжував виконувати обов`язки електромеханіка ВЕЛ, тобто, виконував роботу старшого електромеханіка та електромеханіка ВЕЛ за сумісництвом.\~ За період з травня 2023 року по квітень 2024 року жодних доплат за сумісництво йому нараховано не було, як і не було призначено іншого робітника для виконання обов`язків\~ старшого електромеханіка бригади з перевірки та ремонту вимірювальних приладів. Відповідно п.1.8 Колдоговору, норми даного договору поширюються на всіх працівників дистанції. Відповідно п. 3.2.5 Колдоговору, доплати за суміщення професій, збільшення обсягу виконуваних робіт, розширення зони обслуговування або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи встановлювати у відсотках до тарифної ставки (посадового окладу) по основній роботі в розмірі, передбаченому колективним договором відокремленого підрозділу, але не менше 30% тарифної ставки, посадового окладу. У випадках коли, при виконанні вище перелічених робіт, тарифна ставка, посадовий оклад вищі, чим по основній роботі, доплати встановлювати в розмірі не менше 40% тарифної ставки, посадового окладу. Незважаючи на систематичне невиконання керівництвом Конотопської дистанції сигналізації та зв`язку як усних обіцянок, так і умов Колдоговору, графік робіт бригади з перевірки та ремонту вимірювальних приладів та вимірювальної електротехнічної лабораторії за 2023 рік був виконаний в повному обсязі. А він продовжував сумлінно і якісно виконувати свої посадові обов`язки до теперішнього часу. Визначені Колдоговором доплати за сумісництво та матеріальну допомогу він не отримував більше року. Через постійні обіцянки у їх виплаті я не міг звільнитись, оскільки побоювався взагалі їх не отримати. Окрім цього, відповідно п.3.10. Колдоговору, працівникам філії, які безперервно пропрацювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців та подали письмову заяву, надавати один раз у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення, як правило, разом із наданням щорічної відпустки, у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року. Він подавав відповідну письмову заяву у 2022, 2023, 2024 та 2025 роки. Але, на момент звернення з позовною заявою до суду, ним не було отримано матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022- 2025 роки. Відповідно п.2.3.3. Наказу №5 Державного комітету статистики України від 13.01.2024р. «Про затвердження Інструкції зі статистики заробітної плати», матеріальна допомога, що має систематичний характер, надана всім або більшості працівників (на оздоровлення) відноситься до інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Відповідно ст.2 ЗУ «Про оплату праці», інші заохочувальні та компенсаційні виплати є частиною структури заробітної плати. Завдана йому моральна шкода обумовлюється моральним та фізичним стражданням внаслідок порушення мого законного права на заробітну плату, приниженням честі, гідності, ігноруванням його прав та домовленостей з роботодавцем, втратою у зв`язку з цим престижу та ділової репутації серед знайомих, друзів та родичів. У зв`язку зі значною затримкою заробітної плати він відчував моральні страждання, втратив нормальні життєві зв`язки, був змушений економити на харчах, зазначене негативно впливало на відносини всередині його родини. Сварки з дружиною з приводу нестачі фінансів значно посилилися і врешті стали основною причиною нашого розлучення. Тому вважає, що незаконними діями відповідача йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює у 25000 грн. Ухвалою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 24 липня 2025 року цивільну справу прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07 серпня 2025 року здійснено заміну первісного відповідача . Ухвалою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 19 серпня 2025 року позовну заяву залишено без руху. Позивач\~ [PERSON] , в судовому засіданні\~ позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях. Представник відповідача Домбровський С.І. в судовому засіданні проти задоволення вимог заперечував з обставин викладених в відзиві на позовну заяву та додаткових пояснень. Зауважив, що відповідно до вимог чинного законодавства України та колективного договору Конотопської дистанції сигналізації та зв`язку доплата в розмірі не менше 40% тарифної ставки, посадового окладу встановлюється лише працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи. Як вбачається з наказу від 02.05.2023 № 201/ос на [PERSON] , електромеханіка дільниці 1 групи, за його згодою, зі звільненням його від виконання обов`язків, обумовлених трудовим договором, покладено обов`язки старшого електромеханіка дільниці 1 групи бригади з перевірки та ремонту вимірювальних приладів, на термін проходження військової служби під час мобілізації [PERSON] з 02.05.2023 до дня фактичної демобілізації з посадовим окладом згідно штатного розпису. Згідно штатного розпису Конотопської дистанції сигналізації та зв`язку посадовий оклад/тариф старшого електромеханіка дільниці 1 групи до 01.07.2023 становить 9251 грн., а з 01.07.2023 - 10176 грн. Отже вимога позивача про стягнення за сумісництвом (або суміщення професій (посад)) за період травень 2023 по березень 2024 року в сумі 40040 грн. безпідставна та суперечить вимогам колективного договору та чинного законодавства України. Щодо вимог про стягнення допомоги\~ на\~ оздоровлення, то рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року (витяг з протоколу засідання правління АТ «Укрзалізниця» № Ц-54/31 від 14 березня 2022 року) було призупинено здійснення працівникам залізниці додаткових виплат, передбачених галузевою угодою та колективними договорами, зокрема матеріальної допомоги на оздоровлення, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні. Отже, виплата матеріальної допомоги на оздоровлення та інших додаткових виплат роботодавцем саме призупинена, а не відмінена, позивачу\~ не\~ було\~\~ відмовлено\~ у\~ такій виплаті. Після поновлення виплат матеріальної допомоги на оздоровлення та інших додаткових виплат, такі виплати, передбачені колективними договорами філій залізниці, будуть виплачені усім працівникам, тому числі позивачу. Суд вислухавши сторони, оцінивши надані докази за власним переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, кожен окремо та в сукупності, дійшов до висновку про\~ часткове задоволення позовних вимог, враховуючи наступне. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працює у Виробничому підрозділі Конотопської дистанції сигналізації та зв`язку ДТГО Південно-Західна залізниця, на теперішній час займає посаду електромеханіка дільниці І групи. 10 січня 2022 року, 02 січня 2023 року, 11 січня 2024 року та 03 січня 2025 року на ім`я начальника Виробничого підрозділу Конотопської дистанції сигналізації та зв`язку ДТГО Південно-Західна залізниця перевезень Тумановим А.І. подано заяви про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення згідно колективного договору. Станом на момент звернення до суду з даною позовною заявою жодних доплат на відшкодування матеріальної допомоги на оздоровлення за спірні періоди відповідачем не нараховано та не виплачено. Як вбачається з витягу із протоколу №Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року, згідно з пп.1.1.4 п.1.1 протоколу - на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, призупинено виплату інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги. Згідно витягу із протоколу №Ц-82/39 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 27 червня 2024 року зупинена дія окремих положень колективних договорів АТ «Укрзалізниця», регіональних філій, філій та їх структурних (виробничих) підрозділів, якими передбачено надання матеріальної допомоги на оздоровлення, поновлено з 01.07.2024 року виплату матеріальної допомоги на оздоровлення у єдиному розмірі, передбаченому Галузевою угодою між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками 30% від місячної тарифної ставки (посадового окладу). Приписами статті 43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно зі статтею 14 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою. Частиною першою статті 9 цього Закону встановлено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Згідно зі статтею 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Відповідно до статті 13 КЗпП України та статті 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами. Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т. д.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Згідно зі статтею 18 КЗпП України положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника. Відповідно до частини другої статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Відповідно до статті 9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить: - основна заробітна плата. Це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців - додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій, - інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (ч.2 ст. 233 КЗпП). Згідно частини 1 статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2136-IX на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця. Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Отже, матеріальна допомога на оздоровлення, виплата якої передбачена Колективним договором усім працівникам АТ «Українська залізниця» та носить систематичний характер, входить до структури заробітної плати, у розумінні ст. 2 Закону України «Про оплату праці». В обґрунтування правомірності своїх заперечень, відповідач посилається на Витяг із протоколу №Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року, а саме згідно з пп.1.1.4 п.1.1 протоколу - на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, призупинено виплату інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги, грошової допомоги з нагоди ювілею. Закон України від 15 березня 2022 року № 2136-IX Верховною Радою України прийнято 15 березня 2022 року, а набрав чинності він 24 березня 2022 року, у той час як рішення АТ «Українська залізниця», яке стало підставою для невиплати позивачу оспорюваних сум матеріальної допомоги було прийнято 14 березня 2022 року. Проте, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі (стаття 58 Конституції України), тому положення вказаного закону не можуть застосовуватися судом при розгляді цієї справи. Крім того, постановою Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у справі № 211/7338/23 про залишення в силі рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, яким визнано незаконним та скасовано пункт 1.1.4 протокольного рішення № Ц-54/31 Ком.т засідання правління АТ "Українська залізниця" від 14.03.2022 року у частині призупинення додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги (https://reyestr.court.gov.ua/Review/125099054). Суд також враховує, що протокольним рішенням правління АТ "Українська залізниця" від 27 червня 2024 року, ухвалено здійснити нарахування та виплату працівникам АТ "Українська залізниця" матеріальної допомоги на оздоровлення, починаючи з 24.02.2022, виплата якої була призупинена рішенням правління від 14.03.2022. Отже, матеріальна допомога на оздоровлення, виплата якої передбачена умовами Колективного договору працівникам АТ «Українська залізниця», та носить систематичний характер, входить до структури заробітної плати, у розумінні ст.2 Закону України «Про заробітну плату. Згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідність з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії статті 1 Протоколу № 1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законам України «Про оплату праці», а позивач знаходиться з відповідачем в трудових відносинах та не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду. Суд дійшов висновку, що позивач безпідставно не виплачено позивачу матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022-2025 роки. При цьому, суд погоджується із запереченнями відповідача, що виплаті підлягає матеріальна допомоги на оздоровлення за 2022 рік в розмірі 14886,00 грн., за 2023 рік в розмірі 16104,00 грн. за 2024 рік розмір матеріальної допомоги на оздоровлення становить 18168,00 грн., за\~ 2025 рік 3293,10 грн. Вирішуючи вимоги представника відповідача, щодо застосування строків позовної давності до заявлених позовних вимог, суд вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного. Нормами ч. 2 ст. 233 КЗпП (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Матеріальна допомога на оздоровлення, виплата якої передбачена п. 3.1.15 Колективного договору на 2015-2016 роки, яка діяла і у 2017-2021 роках усім працівникам АТ Українська залізниця та носить систематичний характер, входить до структури заробітної плати, у розумінні ст. 2 Закону України Про оплату праці. Законом України від 01.07.2022 року №2352-ІХ року, який набрав чинності 19.07.2022, внесені зміни до ст. 233 КЗпП України, якими визначено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Указаним Законом скасовано норми колишньої редакції ч. 2 ст. 233 КЗпП, згідно з якою, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Окрім того, 24.02.2022 Законом України «Про правовий режим воєнного стану в Україні» введено режим воєнного стану. Відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Дія карантину була завершена 01.07.2023 відповідно до Постанови КМУ №651 від 27.06.2023. Воєнний стан наразі триває. Водночас суд звертає увагу, що Рішенням № 8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст.233 КЗпП України, статей1,12 Закону України «Про оплату праці» Конституційний Суд України роз`яснив, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Аналіз наведених норм права з урахуванням висновків, що викладені в рішеннях Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року, дає підстави вважати, що порушення законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з відповідним позовом незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Таким чином, суд дійшов висновку, що звернувшись до суду із вказаним позовом 23 липня 2025 року [PERSON] не пропустив строк позовної давності, оскільки строки, визначені статтею 233 КЗпП України були продовжені. Що стосується вимоги позивача про стягнення розміру середнього заробітку за сумісництвом (або суміщення професій (посад)) за період з травня 2023 року по березень 2024 року в сумі 40040 грн. суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 105 КЗпП України працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника. Розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі. Згідно п. 3.2.5 Колективного договору Конотопської дистанції сигналізації та зв`язку доплати за суміщення професій, збільшення обсягу виконуваних робіт, розширення зони обслуговування або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи встановлювати у відсотках до тарифної ставки (посадового окладу) по основній роботі в розмірі не менше 30% тарифної ставки посадового окладу. У випадках коли, при виконанні вище перелічених робіт, тарифна ставка, посадовий оклад вищі, чим по основній роботі, доплати встановлювати в розмірі не менше 40%тарифної ставки, посадового окладу. Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України та колективного договору Конотопської дистанції сигналізації та зв`язку доплата в розмірі не менше 40% тарифної ставки, посадового окладу встановлюється лише працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи. Як встановлено судом, відповідно до наказу від 02.05.2023 № 201/ос на [PERSON] , електромеханіка дільниці 1 групи, за його згодою, зі звільненням його від виконання обов`язків, обумовлених трудовим договором, виконанням обов`язків старшого електромеханіка дільниці 1 групи бригади з перевірки та ремонту вимірювальних приладів, на термін проходження військової служби під час мобілізації [PERSON] з 02.05.2023 до дня фактичної демобілізації з посадовим окладом згідно штатного розпису. Згідно з штатним розписом Конотопської дистанції сигналізації та зв`язку посадовий оклад/тариф старшого електромеханіка дільниці 1 групи до 01.07.2023 становить 9251 грн., а з 01.07.2023 становить 10176 грн. Відповідно до розрахунків заробітної плати за травень 2023\~ - березень 2024 років посадовий оклад/тариф [PERSON] становить до 01.07.2023 - 9251 грн., а з 01.07.2023 - 10176 грн. Тобто позивач отримував заробітну плату старшого електромеханіка дільниці 1 групи бригади з перевірки та ремонту вимірювальних приладів відповідно до вищезазначеного наказу від 02.05.2023 № 201/ос. За приписами ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до ст. 102-1 КЗпП України сумісництвом вважається виконання працівником, крім основної, іншої оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому самому або іншому підприємстві, в установі, організації або у роботодавця фізичної особи. Працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу. Отже, посилання позивача на те, що він виконував фактичну роботу за сумісництвом і додав до позову Журнал обліку та огляду такелажних засобів, механізмів та пристроїв і План роботи на червень-липень 2023 по калібруванню та ремонту вимірювальних засобів та має право на стягнення заборгованості по заробітній платі за сумісництвом, суд вважає безпідставними. Так, посадова інструкція старшого електромеханіка дільниці 1 групи бригади з перевірки та ремонту вимірювальних приладів від 26.12.2023 визначає функціональні обов`язки [PERSON] на даній посаді. Тобто роботи, які фактично проводив позивач і які зазначені в Журналі обліку та огляду такелажних засобів, механізмів та пристроїв та Плані роботи на червень- липень 2023 по калібруванню та ремонту вимірювальних засобів, передбачені Посадовою інструкцією і які зобов`язана проводити бригада з перевірки та ремонту вимірювальних приладів і якою відповідно [PERSON] керував і безпосередньо організовував на свій розсуд та виконував роботи встановлені нормативними документами. Таким чином, позивач фактично відповідно до наказу від 02.05.2023 № 201/ос та\~ Посадової інструкції виконував функціональні обов`язки старшого електромеханіка дільниці 1 групи бригади з перевірки та ремонту вимірювальних приладів і відповідно як безпосередній керівник бригади з перевірки та ремонту вимірювальних приладів на свій розсуд добросовісно організовував та виконував роботи встановлені нормативними документами щодо організації та виконання робіт з ремонту, технічного контролю приладів, випробувань засобів захисту та вимірювань і т. ін. та відповідно отримував заробітну плату встановлену старшому електромеханіку дільниці 1 групи бригади з перевірки та ремонту вимірювальних приладів згідно наказу від 02.05.2023 № 201/ос, штатного розпису та вимог чинного законодавства України. Отже, позивачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України, щодо наявності підстав стягнення заборгованості по заробітній платі за сумісництвом (або суміщення професій (посад)) за період з травня 2023 року по березень 2024 року в сумі 40040 грн. За таких обставин, вимога позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за сумісництвом (або суміщення професій (посад)) за період травень 2023 по березень 2024 років сумі 40040 грн. необґрунтована та не підлягає задоволенню та суперечить вимогам колективного договору та чинного законодавства України. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною другою статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. За змістом частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Стаття 1 КЗпП України передбачає, що на трудові відносини поширюються норми цього Закону. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону (стаття 237-1 КЗпП України) містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності (пункт 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(із відповідними змінами)). Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, тобто незаконного звільнення, що доведено преюдиційним судовим рішенням в адміністративній справі і згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України не підлягає доведенню, відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 25.04.2012 у справі № 6-23цс12. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли неправомірні дії завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (див. постанова Верховного Суду від 27.03.2019 у справі 703/3912/16-ц). У постанові ВП ВС від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц зазначено, що визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України у від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). В позовній заяві позивач зазначав, що незаконне звільнення його з роботи призвело до моральних страждань, саме невиплата належних до виплати сум слугувало причиною погіршення стосунків між ним та дружиною, нестача фінансів та відсутність можливості належно утримувати свою дружину та дітей стали основною причиною для конфліктів в родині, що стало причиною розлучення. Вказував, що він втратив нормальні життєві зв`язки, був змушений економити на харчах, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, переживання емоційного стресу. Ураховуючи принципи законності та справедливості, беручи до уваги характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач та вимушених змін у його життєвих стосунках, конфлікти в родині на тему фінансів, додатково створюючи негативні наслідки для позивача. Також час та зусилля, витрачені ним для захисту трудових прав, суд вважає за необхідне частково задовольнити вимоги\~\~ [PERSON] \~ про відшкодування заподіяної йому моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). З відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеного розміру позовних вимог слід стягнути 600,80 грн. судового збору. Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Outcome: partial