Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №15869424 від 23.10.2023 у розмірі 28660 гривень, а також понесених судових витрат. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23.10.2023 ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» уклало з [PERSON] кредитний договір № 15869424, за яким ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» перерахувало на рахунок, відкритий для обслуговування відповідача, грошові кошти в розмірі 8000 гривень строком на 90 днів, а [PERSON] зобов`язалася повернути кредит до 21.01.2024 та сплатити проценти за користування ним в розмірі та порядку: з 1-го по 15 й день користування кредитом 1,4%, в сумі 1680 грн, термін оплати 07.11.2023, з 16-го по 90-й день користування кредитом 3,5% , в сумі 21000 грн, термін оплати 21.01.2024. На дату укладення кредитного договору орієнтовна реальна річна процентна ставка складала 38334,50%, орієнтовна загальна вартість кредиту складає 30680 гривень. ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» перерахувало відповідачу грошові кошти. 27.02.2024 ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» уклало з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» договір факторингу № 2702, за умовами якого до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №15869424 від 23.10.2023 в розмірі 28660 гривень. Відповідач відмовляється добровільно сплатити заборгованість за означеним кредитним договором, а тому ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» просить суд стягнути з [PERSON] борг за кредитним договором № 15869424 від 23.10.2023 у розмірі 28660 гривень. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 14.02.2025 справу передано за підсудністю до Чернігівського районного суду Чернігівської області. Ухвалою Чернігівського\~районного суду\~Чернігівської області від 12.03.2025 справу передано за підсудністю до Ріпкинського районного суду Чернігівської області. Ухвалою від 17.04.2025 по справі відкрито загальне провадження та призначено підготовче судове засідання на 06.05.2025. Ухвалою від\~06.05.2025\~по справі\~відкладено підготовче\~засідання до\~22.05.2025у зв`язку з викликом відповідача у судове засідання за всіма відомими адресами проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Ухвалою від 22.05.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16.06.2025. 16.06.2025 справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному. Справу призначено на 17.07.2025. Ухвалою від 17.07.2025 відкладено судове засідання до 03.09.2025 для повторного виклику відповідача. Ухвалою від 03.09.2025 відкладено судове засідання до 25.09.2025 та визнано обов`язкову явку в судове засідання представника позивача. 25.09.2025 справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого судді в нарадчій кімнаті у справі №743/480/25. Справу призначено на 30.10.2025. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надіславши заяву про заочний розгляд із постановленням заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про що свідчить відмітка в довідці про причини повернення поштового відправлення «адресат відсутній за вказаною адресою». У такому разі, враховуючи положення пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Також відповідач повідомлявся про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Виходячи з наведеного, з урахуванням положень частини 4 статті 223, статей 280, 281 ЦПК України, судом 30.10.2025 постановлена ухвала про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. За правилом частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Представник позивача у позовній заяві не заперечував проти заочного розгляду справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин В матеріалах справи наявний кредитний договір №15869424 від 23.10.2023 між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та [PERSON] , за яким ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» зобовязувалось перерахувати на рахунок, відкритий для обслуговування відповідача, грошові кошти в розмірі 8000 гривень, а [PERSON] зобов`язалася повернути кредит до 21.01.2024 та сплатити проценти за користування ним. Водночас вкзаний договір не містить обовязкового реквізиту - підпису відповідача. Інші докази щодо підписання договору [PERSON] , наприклад електронним цифровим підписом, в матеіалах справи відсутні. На підтвердження перерахування коштів на рахкнок [PERSON] згідно кредитного договору № 15869424 надано документ (квитанція № 671524576 від 23.10.2023) про платіжну операцію, з якого, однак, не можливо встановити номер карти, на який здійснюється переказ коштів та її власника (користувача). 27.02.2024 ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» уклало з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» договір факторингу №2702, за умовами якого до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРТЕМІДА-Ф» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №15869424 від 23.10.2023 в розмірі 28660,00 гривень. 01.03.2024 на адресу відповідача було направлено досудову вимогу оплатити заборгованість за Кредитним договором № 15869424 від 23.10.2023. Станом на 12.02.2025, згідно розрахунку заборгованості від 12.02.2025, заборгованість відповідача становить 28660 гривень, а саме: заборгованість за тілом кредиту 8000 гривень; заборгованість за відсотками 20660 гривень. ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Відповідно до положень\~статті 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Відповідно частини 2 статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. В силу статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, не встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені\~Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Як зазначено в частині 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач зазначає, що кредитний договір №15869424 від 23.10.2023 був укладений в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем). Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року під час розгляду справи №127/33824/19 зауважив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20. Доданий до позову кредитний договір №15869424 від 23.10.2023 не містить відомостей про його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідачем, оскільки саме тільки зазначення в кредитному договорі персональних даних відповідача не підтверджує проходження ним верифікації та ідентифікації згідно вимог законодавства. Згідно пункту 2.2. кредитного договору №15869424 від 23.10.2023 кредит надавався товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки 516874ХХХХХХ1664. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні будь-які належні, допустимі і достатні докази перерахування кредитних коштів відповідачу відповідно до вимог статтей 526, 1054, 1088 ЦК України. Як зазначив Верховний Суд у своїх висновках, для того, щоб виник обов`язок повернути борг слід довести і факт передачі коштів. За відсутності факту передання суми позики/кредиту, навіть з підписаним договором, такий договір вважається неукладеним. Зокрема, до такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: від 02.11.2023 по справі № 758/16339/17; від 01.11.2023 по справі № 754/2295/22; від 20.09.2023 по справі № 760/22898/20; від 30.08.2023 по справі № 359/5357/20; від 09.08.2023 по справі № 755/16831/19; від 26.07.2023 по справі № 495/7179/19; від 12.06.2023 по справі № 727/2968/20; від 27.04.2023 по справі № 161/11436/21. Кредитний договір вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей. Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії. При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від кредитодавця договір вважається неукладеним. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 629/5364/13-ц (провадження № 61-22477св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 205/5292/15-ц (провадження № 61-3741св19), від 04 березня 2020 року у справі № 632/2209/16 (провадження № 61-41934св18), від 26 травня 2021 року у справі № 405/8280/19 (провадження № 61-3411св21), від 09 серпня 2023 року у справі № 755/16831/19 (провадження № 61-17567св21). Враховуючи наведене, з огляду на ненадання позивачем суду доказів на підтвердження підписання відповідачем кредитного договору №15869424 від 23.10.2023, та, відповідно, отримання коштів за ним, суд не вбачає підстав для стягнення з [PERSON] за поданим позовом боргу, який нарахований за його умовами. V. Розподіл судових витрат Відповідно до статті 141 ЦПК України в разі задоволення позову за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню судові витрати позивача, однак враховуючи, що в позові відмовлено, судові витрати не підлягають відшкодуванню. З урахуванням викладено,

Outcome: dismissed