Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за договором оренди нерухомого майна. Свої вимоги мотивували тим, 07.07.2023 року було укладено Договір оренди житлового приміщення, за умовами якого Орендодавець надає у користування, а Орендарі приймають в оренду житлове приміщення, а саме: квартиру, загальною площею 69,8 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Водночас, разом із квартирою передається майно, що знаходиться у ній, відповідно до переліку майна. Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав № 334377842 від 02.06.2023 року Позивач [PERSON] є власницею квартири, що є об`єктом користування (найму) за Договором оренди житлового приміщення від 07.07.2023 року. Відповідно до пункту 1.4 цього Договору, житлове приміщення (квартира), яке орендується, надається для проживання Орендареві (Відповідачу-1 [PERSON] ) та особам, які прописані в пункті 2.8.15 (Відповідачу-2 [PERSON] разом з малолітньою дитиною [PERSON] ). Відповідно до пункту 2.6.1 Договору житлове приміщення (квартиру) і майно Орендодавець зобов`язався передати Орендарям 10.07.2023 року, оплатний термін оренди квартири настає саме з цієї дати, крім того згідно з пунктом 3.3 оплата за оренду квартири повинна здійснюватися Орендарями не пізніше 10-го числа кожного місяця. При підписанні акту прийому-передачі Орендодавець передав Орендарям ключі від квартири в кількості 2 комплектів. Термін оренди складає 12 місяців, тобто до 10.07.2024 року і може бути переукладений з метою продовження терміну дії (п. 2.9.2 Договору). Пунктом 3.2. Договору, встановлено, що вартість щомісячної орендної плати за житлове приміщення визначена за взаємною згодою сторін і становить 17 500,00 грн. Сума виплачується в гривнях за один місяць проживання. Оплата комунальних послуг здійснюється в гривнях за рахунок Орендарів згідно показників лічильників і квитанцій організацій, що обслуговують будинок. (п. 3.5. Договору). Крім того, з п. 3.6. Договору вбачається, що якщо комунальні послуги сплачуються несвоєчасно, то нарахована пеня сплачується за рахунок Орендарів. Вартість щомісячної орендної плати визначена за взаємною згодою сторін і становить 17 500,00 грн., оплата за оренду здійснюється не пізніше 10-го числа кожного місяця. (п.п. 3.2., 3.3 Договору). Пунктом 3.4. встановлено, що при укладанні даного Договору Орендарі сплачують суму за перший місяць проживання в розмірі 17 500,00 грн., а також заставну суму в розмірі 17 500,00 грн., яка для Орендодавця є страхуванням забезпечення і збереження майна, яке знаходиться у квартирі. Після звільнення Орендарями житлового приміщення в збереженому вигляді і за умови виконання всіх обов`язків, передбачених цим Договором, Орендодавець повертає заставну суму зазначену в п. 3.4. даного Договору в повному обсязі, після ретельного огляду всього приміщення. У разі припинення дії оренди за вимогою Орендарів раніше строку, зазначеного в п. 3.1. Договору, заставна сума не повертається. Так,\~на умовах\~визначених Договором,\~на підставі\~акту прийому-передачі\~від 07.07.2023\~року,\~як то\~передбачено п.\~1.1.,\~п.\~1.2.\~та п.\~1.3.\~Договору,\~07.07.2023\~року Орендодавець\~передала Орендарям\~квартиру в\~найм, два комплекти ключів від квартири та майно, яке знаходиться в квартирі для проживання. З огляду на зміст пункту 3.1. Договору, 12-ти місячний термін оренди (найму) квартири з 10.07.2023 року закінчився 10.07.2024 року. Всупереч взятих на себе зобов`язань, починаючи з лютого 2024 року по 10.07.2024 року включно, Відповідачі жодного разу не сплатили орендну плату за найм квартири. Про виселення з квартири не повідомили Орендодавця, не підписали акт прийому-передачі квартири з оренди, крім того не повернули ключі від квартири Позивачу. В орендованій квартирі Орендарі продовжували проживати фактично до серпня 2024 року, про те, що останні вже не проживають в найманій квартирі Позивач дізналася поїхавши до орендованої квартири, після того, як Відповідачі перестали відповідати на телефонні дзвінки. Водночас, слід зазначити, що протягом вищезазначеного періоду Відповідач-1 постійно обіцяв сплатити суму заборгованості, яка виникла, що підтверджується відповідними скріншотами листування. З цього випливає, що оскільки Договір між сторонами був укладений до 10.07.2024 року, то період з лютого 2024 року по 10.07.2024 року, який становить 6 місяців, Відповідачі не сплатили позивачу орендну плату за Договором, що становить фактичну суму заборгованості за орендну плату 105 000,00 грн, з розрахунку 17 500,00 за 1 місяць (6 місяців користування квартирою помножити на ціну 17 500,00 /за 1 міс.). Разом з тим, витрати на комунальні послуги та житлово-експлуатаційні витрати за цей період, Відповідачами також не компенсувались. Фактична сума заборгованості з оплати орендної плати, яка виникла у Відповідачів за Договором оренди житлового приміщення становить 148\~200,00 грн. З огляду на те, що строк оренди закінчився 10.07.2024 року, то відповідно, після закінчення строку орендного користування Орендарі зобов`язані передати Орендодавцю квартиру, що орендується та майно за актом прийому-передачі, у встановлені Договором оренди строки. Квартира та майно вважаються фактично переданими орендодавцю з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі. В момент підписання акту прийому-передачі орендар передає орендодавцю ключі від квартири, що орендується. Проте, Відповідачі з`їхали з квартири не повідомивши Позивача та не повернувши ключі від квартири та, відповідно не компенсувавши борг за орендну плату та комунальні послуги. Враховуючи вищевикладене просили Стягнути солідарно з [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ), [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ) заборгованість за Договором оренди житлового приміщення від 07.07.2023 року у розмірі 155\~858,69 грн, з яких: 148\~200,00 грн - заборгованість, 1 961,11 грн. - 3% річних; 5 697,58 грн.- інфляційні витрати. Стягнути в рівних частках із [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ), [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ) судові витрати, які складаються зі сплати судового збору у розмірі 1 558, 59 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.02.2025 року у вищевказаній цивільній справі було відкрито провадження та призначено її до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи сповіщені належним чином. Представник позивача надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за відсутності позивача та її представника. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи сповіщені належним чином, причини неявки не повідомили. Відзиву на позовну заяву не подали, причини неможливості подати відзив суду не повідомили. У зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників в силу ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги\~ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У відповідності до ч. 5 ст.\~268\~ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 07.07.2023 року було укладено Договір оренди житлового приміщення, за умовами якого Орендодавець надає у користування, а Орендарі приймають в оренду житлове приміщення, а саме: квартиру, загальною площею 69,8 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Водночас, разом із квартирою передається майно, що знаходиться у ній, відповідно до переліку майна. Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав № 334377842 від 02.06.2023 року Позивач [PERSON] є власницею квартири, що є об`єктом користування (найму) за Договором оренди житлового приміщення від 07.07.2023 року. Відповідно до пункту 1.4 цього Договору, житлове приміщення (квартира), яке орендується, надається для проживання Орендареві (Відповідачу-1 [PERSON] ) та особам, які прописані в пункті 2.8.15 (Відповідачу-2 [PERSON] разом з малолітньою дитиною [PERSON] ). Відповідно до пункту 2.6.1 Договору житлове приміщення (квартиру) і майно Орендодавець зобов`язався передати Орендарям 10.07.2023 року, оплатний термін оренди квартири настає саме з цієї дати, крім того згідно з пунктом 3.3 оплата за оренду квартири повинна здійснюватися Орендарями не пізніше 10-го числа кожного місяця. При підписанні акту прийому-передачі Орендодавець передав Орендарям ключі від квартири в кількості 2 комплектів. Термін оренди складає 12 місяців, тобто до 10.07.2024 року і може бути переукладений з метою продовження терміну дії (п. 2.9.2 Договору). Пунктом 3.2. Договору, встановлено, що вартість щомісячної орендної плати за житлове приміщення визначена за взаємною згодою сторін і становить 17 500,00 грн. Сума виплачується в гривнях за один місяць проживання. Оплата комунальних послуг здійснюється в гривнях за рахунок Орендарів згідно показників лічильників і квитанцій організацій, що обслуговують будинок. (п. 3.5. Договору). Крім того, з п. 3.6. Договору вбачається, що якщо комунальні послуги сплачуються несвоєчасно, то нарахована пеня сплачується за рахунок Орендарів. Вартість щомісячної орендної плати визначена за взаємною згодою сторін і становить 17 500,00 грн., оплата за оренду здійснюється не пізніше 10-го числа кожного місяця. (п. п. 3.2., 3.3 Договору). Пунктом 3.4. встановлено, що при укладанні даного Договору Орендарі сплачують суму за перший місяць проживання в розмірі 17 500,00 грн., а також заставну суму в розмірі 17 500,00 грн., яка для Орендодавця є страхуванням забезпечення і збереження майна, яке знаходиться у квартирі. Після звільнення Орендарями житлового приміщення в збереженому вигляді і за умови виконання всіх обов`язків, передбачених цим Договором, Орендодавець повертає заставну суму зазначену в п. 3.4. даного Договору в повному обсязі, після ретельного огляду всього приміщення. У разі припинення дії оренди за вимогою Орендарів раніше строку, зазначеного в п. 3.1. Договору, заставна сума не повертається. Так,\~на умовах\~визначених Договором,\~на підставі\~акту прийому-передачі\~від 07.07.2023\~року,\~як то\~передбачено п.\~1.1.,\~п.\~1.2.\~та п.\~1.3.\~Договору,\~07.07.2023\~року Орендодавець\~передала Орендарям\~квартиру в\~найм, два комплекти ключів від квартири та майно, яке знаходиться в квартирі для проживання. З огляду на зміст пункту 3.1. Договору, 12-ти місячний термін оренди (найму) квартири з 10.07.2023 року закінчився 10.07.2024 року. Всупереч взятих на себе зобов`язань, починаючи з лютого 2024 року по 10.07.2024 року включно, Відповідачі жодного разу не сплатили орендну плату за найм квартири. Про виселення з квартири не повідомили Орендодавця, не підписали акт прийому-передачі квартири з оренди, крім того не повернули ключі від квартири Позивачу. В орендованій квартирі Орендарі продовжували проживати фактично до серпня 2024 року, про те, що останні вже не проживають в найманій квартирі Позивач дізналася поїхавши до орендованої квартири, після того, як Відповідачі перестали відповідати на телефонні дзвінки. Водночас, слід зазначити, що протягом вищезазначеного періоду Відповідач-1 постійно обіцяв сплатити суму заборгованості, яка виникла, що підтверджується відповідними скріншотами листування. З цього випливає, що оскільки Договір між сторонами був укладений до 10.07.2024 року, то період з лютого 2024 року по 10.07.2024 року, який становить 6 місяців, Відповідачі не сплатили позивачу орендну плату за Договором, що становить фактичну суму заборгованості за орендну плату 105 000,00 грн, з розрахунку 17 500,00 за 1 місяць (6 місяців користування квартирою помножити на ціну 17 500,00 /за 1 міс.). Разом з тим, витрати на комунальні послуги та житлово-експлуатаційні витрати за цей період, Відповідачами також не компенсувались. Фактична сума заборгованості з оплати орендної плати, яка виникла у Відповідачів за Договором оренди житлового приміщення становить 148\~200,00 грн. З огляду на те, що строк оренди закінчився 10.07.2024 року, то відповідно, після закінчення строку орендного користування Орендарі зобов`язані передати Орендодавцю квартиру, що орендується та майно за актом прийому-передачі, у встановлені Договором оренди строки. Квартира та майно вважаються фактично переданими орендодавцю з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі. В момент підписання акту прийому-передачі орендар передає орендодавцю ключі від квартири, що орендується. Проте, Відповідачі з`їхали з квартири не повідомивши Позивача та не повернувши ключі від квартири та, відповідно не компенсувавши борг за орендну плату та комунальні послуги. Пунктом 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст.\~626, ч. 1 ст.\~627 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 759 ЦК України\~визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). За ч. 1\~ст. 763 ЦК України\~договір найму укладається на строк, встановлений договором. Згідно зі\~ст. 631 ЦК України\~строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно із частинами 1 та 2\~ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.\~525,\~526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У частинах 1, 5, 6\~ст. 762 ЦК України\~вказано, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Відповідачами будь-яких доказів щодо наявності обставин за які вона не відповідає, які б заважали їм користуватись орендованим майном не надано та доводи позивача не спростовано. Таким чином, з наведеного вбачається, що згідно Договору оренди житлового приміщення від 07.07.2023 року, на сторін покладалися обов`язки, які вони зобов`язалися виконати, на Позивача покладався обов`язок передати квартиру в користування (найм), що було зроблено і підтверджується Договором оренди квартири від 07.07.2023 року та актом до нього, однак, Відповідачі не виконали свої зобов`язання, покладені на них відповідно до умов Договору, не сплатили орендну плату, плату за комунальні послуги та не виконали умови Договору щодо повернення квартири з користування. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до\~ст. 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідачів суми заборгованості за договором оренди нежитлового приміщення, а також умови укладеного Договору оренди житлового приміщення від 07.07.2023 року, а саме квартири, загальною площею 69,8 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] та положення чинного цивільного законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне. Згідно правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 19.07.2018 року у справі № 910/9734/17 - оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених\~ст. 625 цього Кодексу,\~за увесь\~час прострочення,\~тобто таке\~прострочення є\~триваючим правопорушенням За приписами ч. 1\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У\~ст. 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Стаття 625 ЦК України\~розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5\~ЦК України\~поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5\~ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5\~ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Правовідношення, в якому у відповідача (орендаря) виникло зобов`язання повернути позивачу (орендодавцю) суму оплати за договором оренди нежитлового приміщення (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до\~статті 762 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі ч. 2\~ст. 625 цього Кодексу. Частина 4\~ст. 263 ЦПК України\~передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц висловила правову позицію, що положеннями\~ст. 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання не залежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. В постанові Верховного Суду від 06.11.2018 року у справі № 910/9947/15 висловлено наступне «Відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статей\~524,\~533-535,\~625 ЦК України\~грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Згідно ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~нарахування трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Як вбачається із розрахунку, виконаного позивачем у позовній заяві, відповідачу за час прострочення виконання, у зв`язку з простроченням оплати орендної плати, позивачем на суму боргу заборгованості за договором оренди заявлені 3% річних в сумі 1 961,11 грн. та інфляційні витрати в сумі 5 697,58 грн., що підтверджується відповідними розрахунками та є обґрунтованими. Суд погоджується з розрахунком інфляційних втрат та 3% річних, здійсненим позивачем. Крім того, судом враховується, що відповідач жодного доказу на спростування розрахунку позивача суду не надав. Таким чином, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. У відповідності до положень\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на відповідачів порівну.

Outcome: approved