Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-30 00:00:00

29.08.2025 представник позивачки, адвокат Коннова Ніна Іванівна, звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що [PERSON] являється бабусею малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , та її опікуном. [PERSON] та [PERSON] являються батьками дитини та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2023 року вони позбавлені батьківських прав відносно дочки, однак не звільняються від обов`язку утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Відповідачі у добровільному порядку не виконують свій обов`язок щодо утримання дитини, тому просила стягнути з [PERSON] на\~ користь [PERSON] аліменти на дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову до суду і до повноліття дитини та стягнути з [PERSON] на\~ користь [PERSON] аліменти на дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову до суду і до повноліття дитини. 02.09.2025 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено перше судове засідання на 29.09.2025 11:30. 29.09.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення засідання на 31.10.2025 09:30, згідно ч.2 ст. 223 ЦПК України. Позивачка - [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила. Представник позивачки адвокат Коннова Ніна Іванівна, у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву, у якій просила проводити розгляд справи за відсутності позивачки та її представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач -\~ [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяви з процесуальних питань до суду не подав. Відповідачка - [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суд не повідомила, відзив на позов та заяви з процесуальних питань до суду не подала. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України за умов неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 31.10.2025 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про заочний розгляд справи, згідно ч. 4 ст. 223, ст.280-281 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини, спірні правовідносини, з посиланням на докази та норми права. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Зі Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 10.02.2020, виданого Виконавчим комітетом Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області вбачається, що батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2023 року, у справі № 357/1245/23, провадження № 2/357/935/23, яке набрало законної сили 23.06.2023, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було позбавлено батьківських прав відносно дитини - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Виконавчого комітету Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 23 квітня 2025 року за № 1278, громадянку [PERSON] , [INFO] , призначено опікуном над [PERSON] , [INFO] , дитиною, яка позбавлена батьківського піклування, та над її майном. Згідно Відомості Фурсівської сільської ради про зареєстрованих у житловому приміщені осіб від 12.08.2025 за № 02-27-335, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Позивачка - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із підопічною малолітньою дитиною не має можливості забезпечити її усім необхідним для повноцінного утримання, тому потребує матеріальної допомоги батьків дитини. Відповідачі, [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] , яка до 04.10.2023 була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено Витягами з Єдиного державного демографічного реєстру від 01.09.2025 за № 1721904 та № 1721892, рішенням суду у справі № 357/1245/23, за віком працездатні особи, у добровільному порядку матеріальну допомогу на дитину не надають. При вирішення спору суд виходить з наступного. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За положеннями ч.2 ст. 165 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.1, ч.4 ст. 67 ЦК України, опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун малолітньої особи зобов`язаний дбати про її виховання, навчання та розвиток. Опікун вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 72 ЦК України, опікун зобов`язаний дбати про збереження та використання майна підопічного в його інтересах. Опікун самостійно здійснює витрати, необхідні для задоволення потреб підопічного, за рахунок пенсії, аліментів, відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника, допомоги на підопічну дитину та інших соціальних виплат, призначених на підопічну дитину відповідно до законів України, доходів від майна підопічного тощо. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Згідно із ст. 247 СК України, дитина, над якою встановлено опіку або піклування, має право, зокрема, на проживання в сім`ї опікуна або піклувальника, на піклування з його боку; на забезпечення їй умов для всебічного розвитку, освіти, виховання і на повагу до її людської гідності;\~ на захист від зловживань з боку опікуна або піклувальника. Встановлення опіки та піклування не припиняє права дитини на отримання пенсії, аліментів, відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника та інших соціальних виплат, призначених дитині відповідно до законів України, а також права власності дитини на ці виплати. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць\~ встановлений для дітей віком до 6 років у розмірі 2563 грн. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Ч. 1 та ч. 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може\~ ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачі відзив на позов з відповідними доказами у спростування доводів позивачки до суду не подали, отже не заперечують проти стягнення з них аліментів на дочку - [PERSON] , [INFO] . Суд, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам поданим позивачкою у їх сукупності, діючи виключно в інтересах дитини, дійшов висновку про стягнення з [PERSON] та [PERSON] на\~ користь [PERSON] аліментів на дитину [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 1/4 частині з усіх видів заробітку (доходу) кожного з відповідачів, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.08.2025 і до повноліття дитини, оскільки визначений спосіб стягнення аліментів відповідає положенням законодавства та інтересам дитини, її рівню життя та розвитку. Згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. На підставі ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подання до суду вказаного позову, суд дійшов висновку, про стягнення з відповідачів на користь держави судового збору у розмірі по 1211,20 грн з кожного.

Outcome: approved