Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

У травні 2025 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] (третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову позивач зазначив наступне. 28.07.2017 сторони зареєстрували шлюб. [INFO] у них народився син [PERSON] , [INFO] донька [PERSON] . 22.04.2023 року позивач був мобілізований, а відповідачка залишилася проживати разом з дітьми за місцем реєстрації. Через постійні обстріли с. Григорівка дружина з дітьми виїхала до батьків позивача, але не займалася дітьми, пиячила, витрачала перераховані позивачем кошти не на утримання дітей, а на себе, не займалася вихованням дітей та вчиняла домашнє насильство відносно членів родини. Зазначене підтверджується постановами від 03.02.2025 по справі № 317/615/25, від 15.04.2025 по справі № 317/823/2025, від 30.04.2025 по справі № 333/2771/25, від 05.05.2025 по справі № 333/2273/25, від 10.03.2025 по справі № 317/6788/24, якими відповідачку визнано винною у скоєні правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ч.1 ст.184, ч.2 ст.184 КУпАП України та накладено адміністративні стягнення. У зв`язку з вищевикладеним, позивач був вимушений звернутися до суду з цим позовом та просить суд позбавити відповідачку [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову та до досягнення кожним з дітей повноліття та стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, надала пояснення, аналогічні тим, що містяться у позові. Відповідач заперечувала проти задоволення позову, зазначаючи що вона припинила вживати алкогольні напої, почала належним чином дбати про своїх дітей, влаштувалась на роботу. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області в судовому засіданні просила розглянути позов та винести рішення на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається з Актового запису про шлюб, 28.07.2017 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, актовий запис № 305. Як вбачається з Актового запису про народження, [PERSON] народився [INFO] , батько [PERSON] , мати [PERSON] , актовий запис № 767. Як вбачається Актового запису про народження, [PERSON] народилась [INFO] , батько [PERSON] , мати [PERSON] , актовий запис № 1084. Відповідно до висновків органу опіки та піклування Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, затверджених 17.09.2025 виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, [PERSON] разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] переїхали жити до мами відповідачки за адресою: [ADDRESS] . Тому служба не має можливості об`єктивно надати висновок про доцільність або недоцільність позбавлення батьківських прав. Але зазначила, що під час відвідування сім`ї відділом по Хортицькому району служби у справах дітей Запорізької міської ради було з`ясовано, що створені належні умови для проживання, розвитку та навчання дітей. Діти забезпечені всім необхідним: одягом, взуттям, харчуванням та ін. Було встановлено відсутність ознак СЖО. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. За приписами ст.\~150\~Сімейного кодексу\~України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 1 ст.\~12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 1 статті 164\~Сімейного кодексу\~України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до ст.\~165\~Сімейного кодексу\~України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р. закріплено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розумінні. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і принаймні в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до\~Постанови пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»\~з наступними змінами, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених\~\~ст. 164 СК України\~. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі вищенаведеного суд вказує на те, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1\~ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи матері, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. На переконання суду, позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дітей є саме свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збігом життєвих обставин, які склалися навколо неї: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб, тощо. Відповідачка за останні півроку кардинально змінила своє ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків: повністю перестала вживати спиртні напої, присвячує достатньо часу догляду за дітьми, їх годуванням, купує їм одяг та іграшки, допомагає робити уроки в школі тощо. Вказане також підтверджується поясненнями дітей, які вона надали суду в присутності представниці органу опіки та піклування та запрошеного судом кваліфікованого психолога [PERSON] . Під час перебування в приміщенні суду діти не хотіли відходити від матері навіть тоді, коли необхідно було забезпечити їх конфіденційну (за згодою матері) бесіду з психологом перед судовим засіданням. Діти, очевидно, прив`язані до матері, що було видно й безпосередньо під час судового засідання. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а позивачем належних та допустимих доказів ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав, не надано. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідачки відносно дітей не забезпечуватиме інтересів самих дітей, оскільки позивач не довів, та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення матері по відношенню до дітей батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дітей. У подібних справах обов`язково мають досліджуватись інші обставини, а саме Верховний Суд неодноразово підкреслював, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який йдуть лише у виняткових випадках. А головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку (постанова КЦС від 20.12.2023 у справі №522/20260/21). Саме ці докази і вважатимуться законними підставами для задоволення позову (постанова КЦС від 29.11.2023 у справі №607/15704/22). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а в даній справі суд встановив кардинальну зміну поведінки матері по відношенню до дітей. Тому суд вважає за необхідне у позові відмовити повністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed