Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

07 серпня 2025 року, позивач звернувся до Овідіопольського райсуду Одеської області з вищевказаною позовною заявою, предметом позову є встановлення самостійного виховання та утримання дитини. Відповідач зареєстрований на території Одеського (кол. Овідіопольського) району Одеської області. Позиція сторін. Тривалий час позивач перебував у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем та мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Дальницькою сільською радою Овідіопольського району Одеської області, виданого 14 жовтня 2008 року, серії [NUMBER] , актовий запис № 19. Після припинення фактичних шлюбних відносин та по теперішній час, неповнолітня донька, [PERSON] , [INFO] , проживає разом із батьком за адресою: [ADDRESS] , де є всі необхідні умови для проживання і виховання дитини, яка повністю знаходиться на його матеріальному утриманні та забезпеченні. Позивачем у позовній заяві було зазначено, що встановлення того, що неповнолітна дитина, [PERSON] , [INFO] постійно проживає разом із ним, перебуває на його вихованні та повному фінансовому утриманні необхідно йому для захисту прав та інтересів своєї дитини, а також своїх прав та інтересів, як батька, що самостійно виховує, утримує та спільно проживає з неповнолітньою донькою, а також виникають питання щодо переміщення позивача і дитини без документального оформлення згоди матері, яка не проживає з дитиною та не приймає участі у вихованні спільної доньки [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з вищевикладеним, просив встановити самостійне виховання та повне фінансове утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Представник позивача, - адвокат Макаров І.М., в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив встановити самостійне виховання та повне фінансове утримання Позивачем, [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідачка в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій зазначила що з позовною заявою Позивача ознайомлена та заперечує проти її задоволення. Рух справи. 11 серпня 2025 року Овідіопольським райсудом Одеської області було відкрито цивільне провадження на загальних підставах. 07 жовтня 2025 року судом першої істанції було прийнято рішення про закінчення підготовчого судового засідання. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо по данній справі суд дійшов до висновку, що позовна заява Позивача про встановлення самостійного виховання та утримання дитини підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається із ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які встановлені судом. Отже, як встановлено судом, позивач та відповідач мають спільну неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає та перебуває, по теперішній час, на повному фінансовому утриманні батька, [PERSON] . При цьому, судом встановлено, що відповідач заперечує проти задоволення позовної заяви позивача. Однак, як встановлено судом, у Позивача виникає необхідність щодо вирішення питання щодо юридичної фіксації факту самостійного виховання дитини, оскільки вподальшому виникають обставини у необхідності захисту прав та інтересів батьком своєї дитини, а також своїх прав та інтересів, як батька, що самостійно виховує, утримує та спільно проживає з неповнолітньою донькою, а також виникають питання щодо переміщення позивача і дитини без документального оформлення згоди матері, яка не проживає з дитиною та не приймає участі у вихованні спільної доньки - [PERSON] , [INFO] . Враховуючи вищевикладене, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, беручи до уваги заперечення відовідачем позовної заяви, та ту обставину, що встановлення вищезазначеного самостійного виховання та утримання дитини необхідно позивачу для захисту прав та інтересів батьком своєї дитини, а також своїх прав та інтересів, як батька, що самостійно виховує, утримує та спільно проживає з неповнолітньою донькою, а також виникають питання щодо переміщення позивача і дитини без документального оформлення згоди матері, яка не проживає з дитиною та не приймає участі у вихованні спільної доньки, суд вважає, що вимоги про встановлення самостійного виховання та повного фінансового утримання батьком - [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , підлягають задоволенню. Тому, відповідно до встановлених судом обставин, які мають значення для справи, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для встановлення самостійного виховання та утримання позивачем - батьком, [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . При цьому, відповідно до ст.ст.18,27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно ч.3 ст.151 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду №175/2317/16-ц від 02.10.2019 р. У частині 3 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Також, відповідно до ч.1 ст.18 вищезазначеної Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). В рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу. Питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється СК України (ст. 1 СК України). Частиною 1 статті 121 СК передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст.141 СК, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Разом з тим, сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст.14, ч.1 ст.15 СК України). Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст. 150-151 СК. Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 13.06.2018 по справі №822/2446/17, дійшов висновку, що поняття «одинокий батько» та «одинока матір» є тотожними, та зазначив: відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9 (далі - Постанова Пленуму ВСУ), одинокою матір`ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. Позаяк, правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, вбачається можливим застосування аналогії поняття «одинокої матері», тлумачення якого зазначено у Постанові Пленуму ВСУ. Тобто, для набуття статусу «одинока матір», «одинокий батько», необхідні 2 факти: не перебування у шлюбі, а також виховання і утримання дитини самими матір`ю чи батьком відповідно, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини. Згідно ст.157 СК України - питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. При цьому, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому, сімейні відносини, як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, котрі поділяються на юридичні дії (спричинення яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). В силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи, в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки) та припиняється у момент її смерті (ст.25), а з підстав встановлених цим Кодексом виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання) котра може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.30) при цьому відповідно до ч.2 ст.15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання, підставою позбавлення батьківських прав у відповідності до п.2 ч.1 ст.164 СК України, є ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків. Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Судом встановлено, що від фактичних шлюбних відносин Позивач та Відповідач мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Дальницькою сільською радою Овідіопольського району Одеської області, виданого 14 жовтня 2008 року, серії [NUMBER] , актовий запис № 19. Після припинення фактичних шлюбних відносин та по теперішній час, неповнолітня донька, [PERSON] , [INFO] , проживає разом із батьком за адресою: [ADDRESS] , де є всі необхідні умови для проживання і виховання дитини, яка повністю знаходиться на його матеріальному утриманні та забезпеченні. Також, в залі суду було допитано свідків, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які підтримали викладені позивачем позовні вимоги, а також зазначили, що мати дитини вже довгий час проживає окремо від сім`ї позивача та неповнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , не бере участі у вихованні дитини, та загалом ніяк не приймає участі у житті неповнолітньої дитини, усе стосовно дитини робить батько, [PERSON] , самостійно. З огляду на вищевикладане, суд дійшов висновку, що вже тривалий час, неповнолітня донька, [PERSON] , [INFO] , постійно проживала та проживає разом зі своїм батьком, [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] , знаходячись на його одноособовому утриманні і самостійному вихованні. Відповідно до приписів ст.19 СК України висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору між батьками з приводу виховання дитини в даному випадку не потрібен, адже йдеться про встановлення юридичного факту самостійного виховання та утримання батьком дитини своєї неповнолітньої доньки, що повністю підтверджено доказами долученими до заяви, що дає підстави суду дійти висновку про відсутність спору в цій частині, а йдеться про підтвердження (встановлення) юридичного факту. З матеріалів позовної заяви вбачається, що підставою звернення до суду з вказаною позовною заявою [PERSON] є захист прав та інтересів своєї неповнолітньої дитини, а також своїх прав та інтересів, як батька, що самостійно виховує, утримує та спільно проживає з неповнолітньою донькою, а також виникають питання щодо переміщення позивача і дитини без документального оформлення згоди матері, яка не проживає з дитиною та не приймає участі у вихованні спільної доньки [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим, на думку суду, позовна заява є обґрунтована та така, що підлягає задоволенню. Судові витрати. При поданні позову позивач спалатив судовий збір в розмірі 1211.20 грн., суд прийшов до висновку, що позов є обгрутований, позивач не ставить питання про розподіл судових витрат, а тому відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати розподілу не підлягають.

Outcome: approved