Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

21.07.2025 до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», в особі представника Грибанова Д.В., до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 23.04.2021 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 587676, підписанням якого надав відповідачу кредит у гривні, а відповідач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки передбачені кредитним договором. 24.01.2024 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») укладено Договір факторингу № 2401-24 у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобв`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до Реєстру Боржників за кредитними договорами, укладеними між позичальником та ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» - Додатку №1 до Договору факторингу № 2401-24 від 24.01.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача у сумі 30\~023,42 грн., з яких: 15\~972,17 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 14\~051,25 грн. сума заборгованості за відсотками. У зв`язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач просить суд стягнути заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 30 023,42 грн., з яких: 15 972,17 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 14 051,25 грн. сума заборгованості за відсотками та судовий збір, сплачений позивачем за подання до суду позову. Ухвалою судді від 25.07.2025 витребувано у Міністерства соціальної політики України інформацію з Єдиної бази даних внутрішньо переміщених осіб щодо місця реєстрації [PERSON] . Згідно відповіді Міністерства соціальної політики України від 11.08.2025, встановлено, що станом на 05.08.2025 відсутня інформація щодо [PERSON] . Ухвалою судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 15.09.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження в справі, з викликом (повідомленням) сторін, встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи, призначено судове засідання. Представник позивача у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив. Разом з позовною заявою представник позивача подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за відсутності представника позивача та не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася судом належним чином, відповідно до ст. 12-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик, особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки у судове засідання відповідач не повідомила, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності суду не надала. Частиною 4 ст. 233 передбачено, що\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). З огляду на викладене, суд вирішив провести заочний розгляд справи\~без\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши надані позивачем копії письмових доказів, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 23.04.2021 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 587676, шляхом підписання договору, заяви-анкети на отримання послуг, паспорту споживчого кредиту та графіку платежів до договору про надання споживчого кредиту № 587676. Відповідно до п. 1.2. договору про надання споживчого кредиту, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Згідно п. 1.3 договору про надання споживчого кредиту, сума кредиту (загальний розмір) складає 25\~000,00 гривень. У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань, станом на 24.01.2024 у Позичальника утворилась загальна сума заборгованості за Договором № 587676 від 23.04.2021 у розмірі 30\~023,42 грн., відповідно до наданого розрахунку. 24.01.2024 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») укладено Договір факторингу № 2401-24 у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобв`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до Реєстру Боржників за кредитними договорами, укладеними між позичальником та ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» - Додатку №1 до Договору факторингу № 2401-24 від 24.01.2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача у сумі 30\~023,42 грн., з яких: 15\~972,17 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 14\~051,25 грн. сума заборгованості за відсотками. Підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.\~Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст.628, 629 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Частиною 2 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. В обґрунтування позовних вимог позивачем надано суду копії: договору про надання споживчого кредиту № 587676 від 23.04.2021 з додатками (а.с.5-6); Заяви-анкети на отримання послуг в ТОВ «СЛОН КРЕДИТ (а.с. 7); Паспорта споживчого кредиту (а.с.8); графіку платежів до договору про надання споживчого кредиту (а.с. 9); платіжного доручення №5159 від 23.04.2021 про перерахування коштів (а.с.10); Розрахунку заборгованості за кредитним договором № 587676 від 24.01.2024 (а.с. 12); договору факторингу № 2401-24 з додатками (а.с. 13-17); свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи ТОВ «ФК «ЄАПБ» № 624024 (а.с. 18); свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ТОВ «ФК «ЄАПБ» № 8462 від 27.12.2007 з додатком (а.с. 19-19 оборотна сторона); розпорядження про видачу ТОВ «ФК «ЄАПБ» ліцензії № 691 від 23.03.2017 (а.с. 20); Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб (а.с.21); свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» № 1762 від 03.10.2018 (а.с. 22); розпорядження про видачу ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» ліцензії № 1891 від 25.10.2018 (а.с. 23); Статуту ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с.24-26); протоколу №41 від 26.06.2014 ТОВ «ЄАПБ» (а.с.27); Наказу ТОВ «ФК «ЄАПБ» від 02.07.2014 по особовому складу (а.с.28). Разом з тим, доказів на підтвердження відкриття відповідачу банківського рахунку, видачі йому кредитної картки із зазначенням її реквізитів, доказів зарахування кредитних коштів, доказів користування відповідачем кредитними коштами позивачем суду не надано. В той же час, саме по собі звернення відповідача до банку із заявою про надання кредиту, погодження між сторонами умов кредитування та підписання кредитного договору не є доказом фактичного отримання позичальником кредитних коштів. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Вимоги\~щодо організації бухгалтерського обліку в банках України встановлені Положенням про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженим Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75. Пунктом 62 розділу IV вищезазначеного Положення передбачено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Відповідно до п. 63 розділу IV Положення,\~виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити:\~ назву документа (форми);\~ дату складання; \~найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи;\~ зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта;\~ особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки з рахунку клієнта банку є належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Аналогічний висновку викладений у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14-ц. Відповідну виписку по рахунку відповідача позивач суду не надав. Представник позивача не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, не зазначав у позовній заяві про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою, з клопотаннями про витребування доказів до суду не звертався. Представник позивача в судові засідання не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «ФК «ЄАПБ». Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2020 у справі №755/18920/18. У постанові від\~13.05.2020 у справі № 219/1704/17 Верховний Суд зазначив, що\~посилання банку на наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи надавався кредит, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем. Суд\~в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем має враховувати, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. З огляду на те, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, в задоволенні позову необхідно відмовити за недоведеністю. Згідно з положенням пункту 2 частини\~другої статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed