Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

Позивач звернувся\~до Лугинського\~районного суду\~Житомирської області\~з позовом\~до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат. Просить стягнути з [PERSON] заборгованість в сумі 34758 грн., понесені судові витрати у розмірі 2422,40 грн. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що зазначена у позові заборгованість утворилась внаслідок неналежного виконання відповідачем боргових зобов`язань, що виникли внаслідок укладення нею договору № 2854239 від 16.06.2021 року з ТОВ "Мілоан" право вимоги за якими на підставі договорів відступлення прав вимоги відійшло позивачу. Ухвалою судді від 09.07.2025 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит - Капітал" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначену ухвалу відповідач отримала 11.07.2025 року, що підтверджується довідкою про доставлення електронного документу. 28.07.2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого [PERSON] просить застосувати позовну давність до всіх вимог, в тому числі до неустойки (штрафу), а також відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заперечення мотивує тим, що позивачем пропущені строки давності звернення до суду, так як позовна заява подана 23.06.2025 року, тобто пізніше як через 1 рік з моменту закінчення позовної давності, відлік якої розпочався з 16.07.2021 року та закінчився 16.07.2024 року. Факт надання грошових коштів, може бути підтверджений відповідним платіжним документом, який є єдиним можливим та належним доказом здійснення платежу, проте позивач не надав жодного доказу здійснення платежу, а тому вимоги позивача необґрунтовані належними та допустимими доказами, а є його юридичною фантазією. Оскільки доказів надання споживчого кредиту позивачем не надано, розрахунок боргу, також є необґрунтованим, зокрема є незрозумілим наступне: по-перше, чому розмір основного боргу складає: 34758 грн., судовий збір: 2422,40 грн., якщо у доданій позивачем анкеті-заяві визначено розмір кредитного ліміту у 8000,00 грн., зазначений факт викликає обґрунтований сумнів у достовірності позовних вимог; по-друге, необґрунтованим є розрахунок заборгованості по процентах, які обраховуються від суми основного боргу; по-третє, анкета-заява не містить угоду про сплату комісії, а тому правова підстава для її нарахування відсутня, відповідні докази вчинення даного правочину між сторонами не надано; по-четверте, штраф та пеня є різновидами неустойки, тобто одного і того ж самого виду юридичної відповідальності, до якої (відповідальності) позивач намагається притягнути відповідача, що прямо суперечить ст. 61 Конституції України. Наданий позивачем розрахунок заборгованості необґрунтований жодними належними та допустимими доказами, містить намагання стягнути з відповідача безпідставні борги, а також притягнути відповідача до одного виду юридичної відповідальності за одне й те ж саме правопорушення. З огляду на норми чинного законодавства відповідач вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підтверджені доказами. Позивач не довів належними доказами (первинними документами, оформленими відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність») наявність заборгованості у відповідача перед банком; банк не надав виписки за картковим рахунком за відповідний період. Посилання позивача на це платіжне доручення як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованим, оскільки розрахунки заборгованості є внутрішніми документами фінансових установ та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17. За вказаних обставин, у зв`язку з не доведенням позивачем факту перерахування [PERSON] кредитних коштів, а отже і обставин видачі коштів, з метою доведення виконання умов договору про споживчий кредит, а тому у задоволенні позову слід відмовити. 04.08.2025 року від ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої 17.03.2022 року набув чинності Закон України від 15.03.2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 19, за змістом якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Отже, строк позовної давності не пропущено. Надане позивачем платіжне доручення №48928850 про перерахування коштів позичальнику та розрахунок заборгованості за кредитним договором №2854239 містить усі необхідні реквізити, а, отже, може вважатися первинним документом. Відсутність у матеріалах справи виписок з особових рахунків не свідчить про відсутність у відповідача заборгованості. Ні первинний кредитор ТОВ «Мілоан», ні ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» не є за своєю організаційно-правовою структурою банком, отже, дія Положення про організацію операційної діяльності в банках України на них не розповсюджується, виписки по особовим рахункам клієнтів не формуються. Згідно кредитного договору №2854239, а саме п. 2.1, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок, включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . ТОВ «Мілоан» не створює окремий рахунок для позичальника, а надає кошти на уже існуючий, а, отже, не може мати доступу до таких рахунків для того, аби отримати інформацію щодо вчинених фінансових операцій. Отже, позивачем доведений факт виконання первинним кредитором зобов`язання щодо перерахування коштів на рахунок позичальника. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором №2854239 чітко та поетапно передбачає нарахування відсотків за користування кредитом, їх розмір та підстави нарахування з посиланням на конкретні пункти кредитного договору. Оскільки відповідач здійснила разовий платіж на суму 400 грн. за тілом кредиту, відповідно змінилась відсоткова ставка у співвідношенні із залишковим тілом кредиту, а саме 380 грн. за день із залишкового тіла 7600,00 грн. Такі нарахування здійснювались в період з 03.08.2021 по 21.09.2021 року аж до закінчення максимального строку пролонгації. Також позивач звертає увагу, що ТОВ «Мілоан» не здійснювало штрафних нарахувань відповідачу, тому твердження що позивач намагається притягнути відповідача двічі до відповідальності за штрафом/пенею є безпідставними та вигаданими. Відзив на позовну заяву відповідачем було надіслано до суду та позивачу 28.07.2025 року, хоча ухвала про відкриття була отримана відповідачем (доставлено в особистий кабінет відповідача) 10.07.2025 року. Отже, строк для подання відзиву на позовну заяву був пропущений без зазначення поважних причин та клопотання про продовження строку. Позивач просить долучити до матеріалів справи відповідь на відзив, залишити без розгляду відзив на позовну заяву у зв`язку із недотриманням та порушенням встановлених строків, задоволити позовні вимоги в повному обсязі. 30.09.2025 року винесено ухвалу про витребування доказів у АТ КБ «ПРИВАТБАНК». 28.10.2025 року надійшло повідомлення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 20.1.0.0.0/7-251014/77649 про те, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] ( [NUMBER] ). По зазначеному рахунку було зарахування коштів на суму 8000,00 UAH від16.06.2021 року. Представник позивача надіслав заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позов задоволити у повному обсязі. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, але надіслала заяву про розгляд справи без її участі, відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність часткового задоволення позовних вимог, з наступних підстав. 16.06.2021 року відповідачка заповнила анкету-заяву на кредит № 2854239, а також між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №\~2854239, який було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора W59946, що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача [NUMBER] . Відповідно до даного договору кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3. договору надати позичальнику грошові кошти у сумі 8000,00 грн., а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. (п. 1.1. договору). Відповідно до п. 1.3., 1.4. договору, кредит надається строком на 30 днів з 16.06.2021 року (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 16.07.2021. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 13200,00 грн. Комісія за надання кредиту: 1600,00 грн., яка нараховується за ставкою 20% від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1. договору). П. 2.3.1.2 кредитного договору передбачено, що пролонгація на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом. Згідно п. 2.1., 3.2.6. кредитного договору, кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Кредитодавець має право, зокрема, відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника. Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4. договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування (п. 2.4.1. договору). Цей кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний, зокрема, через сайт товариства та/або мобільний додаток чи інші засоби. Приймаючи пропозицію товариства про укладення цього кредитного договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) договору в цілому. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.1, 6.3, 6.5 договору). Відповідно до п. 7.1. договору, строк дії цього договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Сторони домовились, що повне виконання зобов`язань повинно відбутись не пізніше дати встановленої п. 1.4. договору. ТОВ "Мілоан" 16.06.2021 року перерахувало кошти на рахунок [PERSON] [NUMBER] в сумі 8000,00 грн. за договором №\~2854239, що підтверджується платіжним дорученням 48928850 від 16.06.2021 року та довідкою повідомлення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 20.1.0.0.0/7-251014/77649 від 28.10.2025 року. 18.10.2021 року між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" укладено договір відступлення прав вимоги № 77-МЛ у відповідності до умов якого ТОВ "Мілоан" передає (відступає) право вимоги ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" за плату належні йому права вимоги, а останнє приймає належні ТОВ "Мілоан" права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимог №77-МП від 18.10.2021 року, ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 34758 грн. [PERSON] , частково погашала заборгованість по кредиту та сплатила комісію за пролонгацію, що підтверджується відомістю про щоденні нарахування та погашення. Позивач вважає, що [PERSON] має зазначену заборгованість перед ТОВ "КОЛЛЕКТ ЦЕНТР" за кредитним договором № 2854239 від 16.06.2021 року. На підтвердження зазначених обставин надано Правила надання фінансових кредитів ТОВ «Мілоан», анкету-заяву на кредит №2854239 від 16.06.2021 року, договір про споживчий кредит № 2854239 від 16.06.2021 року, графік платежів, паспорт споживчого кредиту, довідку про ідентифікацію, платіжне доручення 48928850 від 16.06.2021 року, відомість про щоденні нарахування та погашення, договір відступлення прав вимоги № 77-МЛ від 18.10.2021 року, витяг з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимог № 77-МЛ від 18.10.2021 року, акт приймання-передачі реєстру боржників до зазначеного договору, платіжне доручення № 47756 від 19.10.2021 року, досудову вимогу № 21450205 від 23.06.2025 року. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору про споживчий кредит № 2854239 від 16.06.2021 року, договору відступлення прав вимоги № 77-МЛ від 18.10.2021 року. Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що\~статтею 204 ЦК України\~регламентована презумпція правомірності правочину. Відповідно до наведеної норми права, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до\~статті 207 Цивільного кодексу України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із частиною першою\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої\~статті 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В силу\~статті 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином суд дійшов висновку, що 16.06.2021 року між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №\~2854239 відповідно до якого відповідач отримала кошти на платіжну банківську карту, номер якої вона надала особисто, користувалася платіжним засобом, що свідчить про те, що відповідач була обізнана про існування кредиту, усвідомлювала наявність заборгованості, вчиняла дії, спрямовані на виконання взятих на себе зобов`язань за вищевказаними кредитними договорами. При укладенні договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів\~статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які передбачені кредитним договором. Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21) та від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). За змістом статей\~525,\~526,\~530 ЦК України\~зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. За загальними принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства (статті\~12,\~13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування. Відповідачка факт отримання кредитних коштів належними доказами не спростувала. Доказів повного погашення кредитної заборгованості, як первісному кредитору, так і новому кредитору - позивачу, відповідачем суду не надано. Досліджуючи наявні в матеріалах справи докази, суд зазначає, що надані позивачем докази у справі підтверджують те, що відповідачка отримала кредит, у зв`язку з чим має зобов`язання перед позивачем з повернення кредитних коштів, виходячи з фактичного використання позичальником кредитних коштів, які не повернуто станом на час звернення позивача до суду даним позовом. Отже, з урахуванням наданих сторонами доказів, у їх сукупності, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за тілом кредиту, які фактично використані відповідачкою та не повернуті кредитодавцю за кредитними договорами. Відповідно до позиції позивача, наведеної у позовній заяві та у відповіді на відзив, кредитодавцем проводилося нарахування процентів за кредитним договором у строк, що перевищує 30 днів, оскільки договорами та правилами надання грошових коштів передбачена автоматична пролонгація договору. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зазначила: «Велика Палата Верховного Суду наголошує, що проценти відповідно до статті 1048\~ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благоможливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з тим, п. 5 паспорту споживчого кредиту визначено, що продовження строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Згідно відомості ТОВ "МІЛОАН" про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором нарахування продовжувались після спливу 60 днів, зазначений строк закінчився 16.09.2021 року. Припис абзацу другого частини першої статті 1048\~ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми відсотків підлягають частковому задоволенню в розмірі 23658,00 грн., які нараховані позивачем на період часу дії кредитування. Статтею 514 ЦК України\~встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Матеріали справи також не містять належних доказів повернення отриманих в кредит коштів та сплати відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування. Також підлягає стягненню комісія за надання кредиту в сумі 1600,00 грн., яка була нарахована первісним кредитором. За таких обставин справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Суд враховує, що пунктом 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, який набрав чинності з 02 квітня 2020 року, визначено, що під час дії карантину, встановленого КМУ, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, який скасовано на всій території України з 01 липня 2023 року. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 з 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан, який триває і на час вирішення цього спору. Законом України № 2120-ІХ від 15 березня 2022 року, який набрав чинності 17 березня 2022 року, розділ ЦК України «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено п. 19, відповідно до якого у період дії воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681,728,786,1293 цього Кодексу продовжуються на строк його дії. Розподіл судових витрат. Згідно зі ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2ст. 141 ЦПК України). При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн. Судом встановлено, що 02.06.2025 року між позивачем та АО «Апологет» укладено договір про надання правової допомоги №0206. Відповідно до Акту № 12 від 16.06.2025 року, детального опису наданих послуг до нього, сторони погодили, що вартість наданих послуг становить 7000,00 гривень. Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 34758,00 грн., проте позовні вимоги задоволено частково на суму 32858,00 грн., що становить 94,53 % від заявлених. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial