Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

У лютому 2025 року до Святошинського районного суду міста Києва надійшла заява [PERSON] про визнання недієздатною [PERSON] , [INFO] . Обґрунтовуючи підстави звернення до суду заявник посилається на те, що [PERSON] , [INFO] , є особою з інвалідністю 2 групи - інвалід з дитинства, є донькою заявниці. [PERSON] зазначає, що у зв`язку із хворобою, її донька, [PERSON] , потребує догляду та допомоги. За переконанням [PERSON] , її донька не може самостійно вирішувати побутові проблеми, в більшій частині себе обслуговувати та контролювати свої емоції. Заявниця вважає, що у зв`язку із тим, що [PERSON] частково не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, вона може поставити себе у скрутний матеріальний стан, а також стати жертвою дій недобросовісних людей. На підставі викладеного просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , недієздатною особою та призначити [PERSON] її опікуном. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25 лютого 2025 року заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. 07 березня 2025 року заявниця [PERSON] подала до суду заяву про усунення недоліків разом із заявою із заявою про визнання особи недієздатною у новій редакції. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 10 березня 2025 року заява прийнята до розгляду і відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження у складі одного судді та двох присяжних. Доручено Північному міжрегіональному центру з надання безоплатної правничої допомоги призначити адвоката [PERSON] , [INFO] , для здійснення представництва її інтересів у суді при розгляді заяви про визнання фізичної особи недієздатною. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 23 квітня 2025 року по справі призначено судово-психіатричну експертизу для встановлення психічного стану [PERSON] , [INFO] , проведення якої доручено експертам Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України». На час проведення експертизи провадження у справі було зупинено. 02 жовтня 2025 року на адресу Святошинського районного суду міста Києва надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 917, що складений за результатом проведеної 16.06.2025 року судово-психіатричної експертизи. 03 жовтня 2025 року ухвалою суду провадження по справі поновлено, призначено судове засідання. Заявник у судовому засіданні заяву підтримала та просила задовольнити з підстав, що викладені в ній. Адвокат особи щодо якої розглядається питання про визнання її недієздатною особою у судовому засідання підтримала заяву, зважаючи на наявний у матеріалах справи висновок експерта. Представник Органу опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Зважаючи на викладене, суд визнав за можливе провести судове засідання за відсутності учасників справи, що не з`явились. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У відповідності до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до розділу IV глави 2 ЦПК України судом здійснюється розгляд справ про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності. Відповідно до ч. 1 ст. 299 ЦПК України справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, стосовно якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її адвоката та представника органу опіки та піклування. З урахуванням стану здоров`я особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її участь у розгляді справи може відбуватися у режимі відеоконференції з психіатричного чи іншого лікувального закладу, в якому перебуває така особа, про що суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі. Заяву про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи може бути подано членами її сім`ї, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги (ч. 1 ст. 296 ЦПК України). Судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилась [INFO] від батьків: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 25). Таким чином, із наданих суду доказів встановлено, що [PERSON] є донькою заявниці - [PERSON] . Статтею 293 ЦПК України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пункт 1 частини 2 статті 293 ЦПК України встановлює, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 297 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до довідки серії КИЕ-1 №038868, [PERSON] , 1983 року народження, має другу групу інвалідності з дитинства безстроково (а.с. 29). У відповідності до висновку Центральної ЛКК від 30.01.2008 року №148, [PERSON] , [INFO] , має діагноз: дитячий церебральний параліч (а.с. 30). Згідно ч. 1, 2 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Висновком судово-психіатричного експерта №917 (дата проведення експертизи 16.06.2025 року) Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» (м. Київ, вул. Кирилівська, 103) на питання, зазначені в ухвалі суду, висновком експерта надано наступні відповіді, зокрема вказано, що [PERSON] , [INFO] , страждає на Помірну розумову відсталість (МКХ-10: F 71); [PERSON] , [INFO] , за своїм психічним станом не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; Наявна у [PERSON] помірна розумова відсталість є хронічним та стійким захворюванням (а.с. 67-69). На підставі дослідження належних, достовірних та допустимих доказів суд вважає, що наявні підстави для визнання [PERSON] , [INFO] , недієздатною особою, оскільки остання внаслідок хронічного, стійкого психічного захворювання не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Висновок засновано експертом на безпосередньому огляді підекспертної та на даних щодо стану її здоров`я. Кваліфікація експерта та його регалії сумнівів не викликають. Доказів, що ставили б під сумнів висновок експерта, в судовому засіданні не здобуто. Відповідно до ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Відповідно до ч. 6 ст. 300 ЦПК України, строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Рішенням Європейського суду з прав людини від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України», яке 30 серпня 2013 року набуло статусу остаточного, Європейським судом з прав людини констатовано, що у цій справі відсутність у заявниці можливості безпосередньо вимагати поновлення своєї цивільної дієздатності призвела до того, що це питання не розглядалося судами взагалі. Європейський суд з прав людини в своєму рішенні зазначив, що «відсутність судового розгляду цього питання, яке серйозно вплинуло на численні аспекти життя заявниці, не можна виправдати легітимними цілями, що лежать в основі обмеження доступу до суду осіб, визнаних недієздатними» (п. 40). За таких обставин Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що ситуація, в якій опинилася заявниця, призвела до відмови у правосудді щодо можливості забезпечення перегляду її цивільної дієздатності, тобто було порушення пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до приписів законодавства у справах про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності ЦПК передбачається періодичний судовий контроль за наявністю/продовженням існування підстав для обмеження чи позбавлення особи дієздатності (принцип, визначений у рішеннях ЄСПЛ «Наталія Михайленко проти України» (2013), «Станєв проти Болгарії» (2012), «Штукатуров проти Росії» (2008), адже ч. 6 ст. 300 встановлюється максимальний строк дії судового рішення про визнання фізичної особи недієздатною у 2 роки). Цивільним процесуальним законодавством України у ч. 7-8 ст. 300 ЦПК України передбачено, що клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною повинно містити обставини, що свідчать про продовження хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого особа продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, підтверджені відповідним висновком судово-психіатричної експертизи. Ст. 40 ЦК України передбачено, що фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. На підставі повно та всебічно з`ясованих обставин справи суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви та визнання [PERSON] недієздатною особою. Строк дії рішення про визнання фізичної особи становить два роки, який обраховується з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Однак, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви в частині встановлення опіки над [PERSON] , зважаючи на наступне. У відповідності до ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Таким чином, суд має право вирішувати питання щодо встановлення опіки над особою лише за поданням органу опіки та піклування. Заявник заявляє такі вимоги у заяві про визнання особи недієздатною, що суперечить ч. 1 ст. 300 ЦПК України. Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. До встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування (ч. 1 ст. 65 ЦК України). В матеріалах справи відсутнє подання органу опіки та піклування щодо призначення опікуна [PERSON] , відтак, до встановлення опіки над [PERSON] та призначенням їй опікуна, опіку над нею має здійснювати Орган опіки та піклування Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: partial