Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

Позивач ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовує позов тим, що 17.10.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №365968. Відповідно до індивідуальної частини договору №365968 про надання фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» надав відповідачу позику у сумі 7000 грн. шляхом перерахування на рахунок відповідача безготівковим шляхом. Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. 12.04.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу №1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором. 12.08.2018 року укладено додаткову угоду №12 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги №13 від 18.02.2019 року про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників в тому числі до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту №365968 від 17.10.2018 перейшло до нового кредитора ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». 25.07.2024 року відповідно протоколу загальних зборів №1706 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Відповідно до розрахунку заборгованості на дату укладення договору відступлення права вимоги №1 від 12.04.2018, загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає 17860 грн., а саме сума основного боргу 4000 грн., сума боргу за процентами 2160 грн., сума боргу за пенею і штрафами 10800 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача 23374,22 гривень заборгованості за кредитним договором, яка складається з суми заборгованості 17860 грн., суми інфляційних втрат 3905,35 грн., суми 3% річних 11608,87 грн., а також судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позову просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце та час судового розгляду повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживання. Отже, відповідач вважається таким, що про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі матеріалів наявних у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 1 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС Україна» та [PERSON] з використанням одноразового ідентифікатора уклали між собою договір про надання фінансового кредиту №365968 від 17.10.2018 року про надання кредиту в сумі 4000 грн. /а.с.9-11/ Відповідно до умов договору Товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 4000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Згідно п.1.2 договору сторони погодили фіксовану процентну ставку за користування кредитом 0,01% від суми кредиту за кожен день користування кредитом (3,65% річних) у межах строку надання кредиту. Згідно п.1.4. договору строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором. Факт отримання коштів відповідачем підтверджується листом ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНИ» за вих. №4407/25 від 09.05.2024, про видачу на платіжні карти клієнтів онлайн кредитів, в тому числі, [PERSON] /а.с.14-18/ Відповідач не виконував належним чином умови кредитного договору щодо повернення суми кредиту та нарахованих процентів, у зв`язку з чим за період з 17.10.2018 року утворилась заборгованість в сумі 17860 грн., що підтверджується наданим розрахунком заборгованості. /а.с.38-40/ 12.04.2018 року (тобто, до укладення кредитного договору з відповідачем) ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» уклало договір факторингу №1 з ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», згідно якого останнє отримало права вимоги, зазначені у реєстрах прав вимоги. /а.с.44-46/ В укладеному договорі факторингу предметом договору визначено права грошових вимог, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому. У цьому контексті суд враховує наступне. Згідно з п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України). Положеннями ст.ст.1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11.09.2018 у справі №909/968/16, договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №914/868/17). Отже, чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. Втім, на момент укладення договору факторингу 12 квітня 2018 року № 1 між ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (фактором) та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (клієнтом) права вимоги до [PERSON] не існувало, оскільки кредитний договір з ним укладено пізніше - 17.10.2018 року. Тобто, на момент укладення договору про відступлення права вимоги від 12.04.2018 року боргові зобов`язання за кредитним договором від 17.10.2018 ще не існували, а тому не могли бути передані новому кредитору на час укладення договору відступлення права вимоги. Згідно п.п. 1.3. п.1. договору факторингу від 12 квітня 2018 року №1 під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Відповідно до п.п. 2.1. п.2. договору клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором. Згідно з п.п. 3.1.1., 3.1.2., 3.1.3. п.3 договору, фінансування\~належна до сплати клієнту сума грошових коштів встановлюється в кожному реєстрі прав вимоги окремо. Розмір фінансування сторони погоджують шляхом укладання додаткової угоди. Фінансування\~належна до сплати клієнту сума грошових коштів, яка вказана у відповідному реєстрі прав вимог, сплачується фактором двома платежами. Відповідно до п.п.4.1. п. 4. договору передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному додатку. Відповідно до п.п. 8.2. п. 8. договору, строк дії цього договору закінчується 31.12.2018. Таким чином, строк дії даного договору, з урахуванням п.п.8.1. договору, визначено з 12.04.2018 по 31.12.2018. Договором встановлено, що предметом відступлення за ним є, в тому числі, вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому. Разом з цим, виходячи з умов договору, таке право вимоги на майбутнє існувало лише з дня укладання договору і діяло на майбутнє, але в межах строку дії договору, тобто з 12.04.2018 по 31.12.2018. При цьому, перелік кредитних договорів, за якими здійснюється відступлення, наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги. Такі додатки до договору є невід`ємною частино договору факторингу. Реєстр прав вимоги, в тому числі до відповідача, складено 18.02.2019 року, тобто, після закінчення строку дії укладеного договору факторингу. Угод щодо пролонгації договору факторингу позивачем не надано. Суд також, звертає увагу на те, що ТОВ «ВІН ФІНАНС» не надано доказів на підтвердження оплати за договором факторингу. Відтак, позивачем не доведено факту переходу права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №365968 від 17.10.2018. Таким чином, суд доходить висновку, що ТОВ «ВІН ФІНАНС» не довело факту набуття права грошової вимоги за зобов`язаннями [PERSON] за кредитним договором №365968 від 17.10.2018, укладеним з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», а тому у задоволенні позову слід відмовити. Судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог, у відповідності до положення ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed