Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

02 травня 2025 року позивач [PERSON] звернулась до Салтівського районного суду міста Харкова з позовом, в якому просить зняти арешти з домоволодіння по [ADDRESS] , за реєстраційними номерами обтяження: № 3391245 Харківського обласного державного архіву, накладений ухвалою Московського районного суду м. Харкова 22.11.1993 року; № 3391275 Харківського обласного державного архіву, накладений ухвалою Московського районного суду м. Харкова 22.11.1993 року; № 5486375 Перша Харківська державна нотаріальна контора, накладений ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 10.03.1993 року. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що житловий будинок по [ADDRESS] належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 12.08.1995 року, зареєстрованого в Харківському міському бюро технічної інвентаризації за № 37138 від 23.08.1995 року, який вона придбала у [PERSON] . При реєстрації нерухомого майна в Департаменті реєстрації Харківської міської ради, було встановлено, що за вказаним домоволодінням існують обтяження, зареєстровані в Єдиному реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна за реєстровими номерами: 3391245, 3391275, 5486375. Вказані заборони відчуження були накладені Московським районним судом м. Харкова в порядку забезпечення позову по справі № 2-1225 1995 року. Додатково зазначає, що для відчуження/оформлення договору купівлі-продажу вказаного житлового будинку, продавець [PERSON] отримала довідку-характеристику КП ХМБТІ № 2-1128 від 03.08.1995 року, що будинок по [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі Рішення народного суда Московського району м. Харкова від 04.11.1994 року № 2-1225 затвердженого постановою обласного суда від 20.12.1994 року. Крім того, довідкою Харківського обласного суда від 08.08.1995 року, було роз?яснено, що всі ухвали суду про накладання арешту на домоволодіння були скасовані та в додатковій ухвалі немає потреби. Також ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 11.08.1995 року по справі № 2-1225 арешт із домоволодіння по [ADDRESS] був знятий. Однак технічно/помилково арешт із домоволодіння знятий не був, і вказана інформація про зняття арешту до реєстрів не внесена. Оскільки вона не є стороною по справі, то не має можливості звернутися до суду як учасник справи із вмотивованим клопотанням про скасування заходів забезпечення позову відповідно до ст. 158 ЦПК України. Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 07.05.2025 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. На підставі статті 53 Цивільного процесуального кодексу України залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Департамент реєстрації Харківської міської ради. 30 червня 2025 року за допомогою засобів поштового зв`язку представник Департаменту реєстрації ХМР подав пояснення відповідно до яких розглянувши заяву позивача від 04.04.2025 року за № 66217276, державним реєстратором Департаменту реєстрації ХМР відповідно до вимог Закону та Порядку було прийнято рішення про державну реєстрацію прав № 78415544 від 15.04.2025 на житловий будинок, літ. «А-1» за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] з відкриттям розділу на зазначений об?єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 3124259163120) в Державному реєстрі прав. Одночасно з цим, відповідно до вимог Закону зазначені обтяження № 3391245; № 3391275; № 5486375 були перенесені з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 78415544 від 15.04.2025 державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради до відкритого розділу Державного реєстру прав на об?єкт нерухомого майна № 3124259163120 (житловий будинок, літ. «A-1» за адресою: [ADDRESS] ) шляхом внесення записів про обтяження: № 59488547 арешт нерухомого майна (відомості про реєстрацію до поновлення/перенесення: Єдиний реєстр заборон відчуження об?єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 5486375, 15.08.2007 10:58:49); № 59488530 арешт нерухомого майна (відомості про реєстрацію до поновлення/перенесення: Єдиний реєстр заборон відчуження об?єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 3391275, 29.06.2006 10:55:00); № 59488518 арешт нерухомого майна (відомості про реєстрацію до поновлення/перенесення: Єдиний реєстр заборон відчуження об?єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 3391245, 29.06.2006 10:52:27). Одночасно інформує, що державна реєстрація припинення обтяжень відбувається в порядку та на підставах, встановлених Законом. Так, згідно з ч. 2 ст. 27 Закону державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі, зокрема, судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об?єкт незавершеного будівництва, майбутній об?єкт нерухомості, що набрало законної сили; інших актів органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 14.07.2025 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, надала пояснення. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представник позивача у судовому засіданні також підтримав позовні вимоги у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, надав пояснення. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, про час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи наявні поштові конверти з відміткою про відсутність адресату за адресою, зазначеною в позовній заяві, що свідчить про належне її повідомлення. Відповідач не використала наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Відзив на позов не подала. Представник третьої особи у судове засідання також не з`явився, повідомлявся про час та місце слухання справи належним чином. За допомогою засобів поштового зв`язку подав пояснення, в яких окрім іншого просив розглянути справу у відповідності до норм матеріального та процесуального права без участі представника Департаменту реєстрації харківської міської ради. Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надала, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлялась про місце і час судового засідання, суд розглядає справу за відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 16 ЦК Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ознаками судових доказів є їх достовірність і достатність. Достовірність доказів - це їх якість, точність і правильність відображення обставин, що входять в предмет доказування. А достатність це сукупність доказів, яка дозволяє вирішити справу. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як вбачається з положень ч. 1ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Згідно інформації з Витягу з Державного реєстру речових прав власником житлового будинку, літ «А-1» з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 67,2 кв.м., житловою площею 35,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , є позивач у справі [PERSON] . Вказана квартира належить позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.08.1995 року, посвідченого старшим державним нотаріусом 3-ої Харківської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 1-4054. Як зазначає позивач та підтверджено матеріалами справи, Московським районним судом м. Харкова в порядку забезпечення позову по справі № 2-1225 1995 було накладено арешт на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 422479235 від 14.04.2025 року, убачається що наявні зареєстровані обтяження на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , за реєстровими номерами: - № 3391245 (арешт нерухомого майна), об`єкт обтяження: 1/3 частина, адреса: [ADDRESS] , зареєстрований: 29.06.2006 10:52:27 за № 3391245, реєстратором: Харківський обласний державний нотаріальний архів, підстава обтяження: ухвала, -, 22.11.1993, Московський райсуд м. Харкова; власник: [PERSON] ; заявник: Перша Харківська державна нотаріальна контора; додаткові дані: перенос з реєстру обтяжень (старого) № 3030249 від 29.12.1993; - № 3391275 (арешт нерухомого майна) об`єкт обтяження: 1/3 частина, адреса: [ADDRESS] ; зареєстрований: 29.06.2006 10:55:00 за № 3391275 реєстратором: Харківський обласний державний нотаріальний архів; підстава обтяження: ухвала, -, 22.11.1993, Московський райсуд м. Харкова; власник: [PERSON] , заявник: Перша Харківська державна нотаріальна контора; додаткові дані: перенос з реєстру обтяжень (старого) № 30249 від 29.12.1993; - № 5486375 арешт (архівний запис) зареєстрований: 15.08.2007 10:58:49 реєстратором: Перша Харківська міська державна нотаріальна контора (колишня Перша Харківська ДНК); підстава: ухвала, б/н, 10.03.1993, Московський районний суд м. Харкова; власник: [PERSON] , [PERSON] ; додаткові данні: Архівний номер: 5822HARKOV1, Архівна дата: 24.02.1998, Дата виникнення: 12.03.1993, № реєстра: 29703, внутр. № 4201153923EF482C2A40. Довідкою Харківського обласного суду від 08.08.1995 року, яка міститься в матеріалах справи, для Харківської нотаріальної контори, було розяснено, що всі ухвали суду про накладення арешту на домоволодіння позивачки були скасовані та в додатковій ухвалі потреби немає. Крім того, ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 11.08.1995 року по справі № 2-1225 арешт із домоволодіння по [ADDRESS] був знятий. Однак на сьогоднішній день ці арешти до сих пір не зняті в установленому законом порядку, що порушує право позивачки на вільне володіння своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частиною 1 ст. 316 Цивільного кодексу України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності розкритий у статті 317 ЦК України. Відповідно до ч. 1 вказаної статті власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною другою цієї статті встановлено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 6 ст. 319 ЦК України держава не втручається у здійснення власником права власності. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту даної правової норми, право на звернення до суду з позовом про захист речових прав на майно встановлюється за позивачем, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, та створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно. Згідно з правовим висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 13.02.2018 р. у справі № 910/11266/17: Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Проте юридично забезпечена можливість здійснювати правомочності щодо володіння, користування і розпорядження власника належним йому майном не може виходити за рамки, встановлені правовими нормами, що регулюють відносини у сфері власності (абзац другий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11.05.2005 № 4-рп/2005 у справі про права акціонерів ЗАТ). Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту даної правової норми, право на звернення до суду з позовом про захист речових прав на майно встановлюється за позивачем, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, та створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно. Тобто у позивача є право власності на певне майно, і має місце факт оспорювання належного позивачу права. Отже, на підтвердження наявності у позивача суб`єктивного права, на захист якого подано позов, останній повинен надати суду відповідні докази, що підтверджують його право на вказане майно, тобто право власності. Відповідно до положень ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Ураховуючи викладене, суд вважає заявлені [PERSON] позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved