Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

У лютому 2025 року [PERSON] звернулася до Святошинського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Київська міська рада, про виділення в натурі частини будинку із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на праві спільної часткової власності [PERSON] та відповідачам належить одноповерховий житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 65,8 кв.м., розташований на земельній ділянці 1265 кв.м.: [PERSON] - 1/6 частина; [PERSON] та [PERSON] - 5/12 частин будинку в рівних долях. [PERSON] - 45/100 частини (на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.12.2003 р. - 1/6 частина, на підставі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 30.09.2009 р. - 1/4 частина). Між співвласниками склався конкретний порядок користування будинком, а також відповідно до Висновку експертного будівельно-технічного дослідження №0571 від 10.03.2011 року про можливість виділу кожній із сторін відокремлену частину будинку з самостійним виходом: Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 квітня 2011 було задоволено позов про виділення в натурі належних позивачу 45/100 будинку, яка являє собою окрему квартиру із власним входом, відокремленими комунікаціями та складається із приміщень 2-1 (8,1 кв.м.); 2- 2 (11,7 кв.м.); 1-3 (10,97 кв.м.) Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 24 лютого 2015 р. було визначено порядок користування земельною ділянкою 1165 в.м. У користування [PERSON] виділено земельну ділянку 527,08 кв.м., яка прилягає до належної позивачу частини будинку та обмежена лініями розподілу: від точки [ADDRESS] (з східної частини) через точки «6», «7» в точку « 8 », яка розташована на перетині [ADDRESS] та [PERSON] ; від точки «8» лінія проходить по [ADDRESS] через точку «9» в точку «26»; від точки «26» лінія розподілу проходить довжиною 19,75 м перпендикулярно [ADDRESS] в точку «25»; від точки «25» лінія розподілу довжино. 1,92 м проходить паралельно стіні житлового будинку в точку «24», від точки «24» лінія розподілу довжиною 10,00 м. проходить паралельно стіні будинку в точку « 23 », яка розташована на відстані 1,00м від стіни будинку; від точки «23» лінія розподілу довжиною 1 до стіни житлового будинку в точку «22», від точки «22» по лінії розподілу будинку через точки «22», «21», «20», «19», «18», «17» в точку «16», від точки «16» лінія розподілу довжиною 14,30 м проходить перпендикулярно вулиці Осінній в точку «15». У зв`язку з тим, що між позивачем та співвласниками виникають спори та конфлікти щодо благоустрою будинку і іншого, виникла необхідність у поділі домоволодіння на самостійні об`єкти нерухомого майна, якими фактично вони є (в розумінні ст. 181 ЦК України), ізольовані один від одного, із самостійними системами комунікацій, мають окремі виходи. Поділ домоволодіння на два самостійні об`єкти не порушує будь-яких прав та інтересів співвласників, та не завдасть істотної шкоди сторонам. Позивач вказує, що відповідачі відмовились провести зазначений поділ (виділ) в добровільному порядку, а тому вона просить суд виділити їй в натурі належні їй на праві власності 45/100 частин будинку [ADDRESS] , розташованих на земельній ділянці 527,08 кв.м. - в окреме домоволодіння, а саме приміщення 2-1 (8,1 кв.м.); 2-2 (11,7 кв.м.); 2-3 (11,0 кв.м.), що являє собою відокремлену квартиру з окремим входом та припинити її право власності на частку 45/100 в спільному майні. У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 27 лютого 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 13 березня 2025 року до суду надійшла заява про усунення недоліків разом із позовною заявою у новій редакції. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 17 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. 09 квітня 2025 року на адресу Святошинського районного суду міста Києва надійшли пояснення відповідача [PERSON] , в яких останній зазначив, що він є неналежним відповідачем у справі, оскільки 24.03.2025 року він подарував належну йому частку у спірному домоволодінні своїй малолітній дочці [PERSON] , [INFO] . Також вказав, що фактично не заперечує проти виділення позивачу в окреме домоволодіння належної їй на праві власності частини житлового будинку, однак зауважив щодо розбіжностей в документах визначених розмірів часток, які в сумі повинні становити одиницю. 14 травня 2025 року на адресу Святошинського районного суду міста Києва від [PERSON] надійшло клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем, а саме замінити відповідача [PERSON] на належного [PERSON] . Від [PERSON] 14 травня 2025 року на адресу Святошинського районного суду міста Києва надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог. 14 травня 2025 року також на адресу Святошинського районного суду міста Києва надійшла відповідь позивача щодо пояснень відповідача, де [PERSON] вказала, що відповідачем не враховано той факт, що Святошинським районним судом міста Києва було ухвалено рішення на підставі розміру часток співвласників, їх конкретного користування будинком, на підставі висновку судової технічної експертизи №0571 про можливість такого виділу (поділу) спірного будинку, у якому було враховано інтереси усіх його співвласників. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 14 травня 2025 року задоволено клопотання представника позивача - адвоката Завірюхи Н.С. про заміну неналежного відповідача належним відповідачем. Замінено неналежного відповідача [PERSON] на належного [PERSON] , [INFO] , інтереси малолітньої представляє [PERSON] . Зобов`язано позивача надати суду нову редакцію позовної заяви та доданих до неї копій документів з урахуванням належного відповідача. 27 травня 2025 року на адресу Святошинського районного суду міста Києва від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог. Позивач у заяві вказала, що підтримує викладені у первісно поданій позовній заяві вимоги, просить розглядати справу з урахуванням позовних вимог у такій редакції: визнати за позивачем право власності на виділені їй в натурі рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 квітня 2011 року приміщення 2-1 площею 8,1 кв.м., приміщення 2-2 площею 11,7 кв.м., приміщення 2-3 площею 11,0 кв.м., що становить 45/100 частин будинку [ADDRESS] та являє собою відокремлену квартиру. Виділити позивачу зазначену частину будинку в окремий об`єкт нерухомого майна та припинити її право власності на 45/100 частин будинку [ADDRESS] . 29 травня 2025 року на адресу Святошинського районного суду міста Києва надійшли пояснення представника відповідача - адвоката Цимбал Н.В., у яких остання вказала, що сторона відповідача не заперечує проти виділення позивачу в натурі належних їй на праві власності 45/100 частин будинку [ADDRESS] в окреме домоволодіння. Однак зазначили, що із такою пропозицією позивач до відповідача не зверталася в позасудомому порядку. 24 червня 2025 року на адресу Святошинського районного суду міста Києва на виконання вимог ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 14 травня 2025 року надійшла позовна заява [PERSON] . Відповідно до даної позовної заяви позивачем викладено позовні вимоги у такій редакції: визнати за [PERSON] право власності на виділені їй в натурі рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 квітня 2011 року приміщення 2-1 площею 8,1 кв.м., приміщення 2-2 площею 11,7 кв.м., приміщення 2-3 площею 11 кв.м., що становить 45/100 частин будинку [ADDRESS] та являє собою відокремлену квартиру, як на окрему одиницю (1). Виділити [PERSON] зазначену частину будинку в окремий об`єкт нерухомого майна та припинити її право власності на 45/100 частин будинку [ADDRESS] . Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 14 липня 2025 року прийнято заяву позивача про збільшення позовних вимог та ухвалено здійснювати подальший розгляд справи з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 11 вересня 2025 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали уточнені позовні вимоги, просили їх задовольнити на підставі викладених у позові обставин. Законний представник відповідача [PERSON] - [PERSON] та їх представник [PERSON] у судовому засіданні не заперечували щодо задоволення позову, однак заперечували проти збільшених позовних вимог [PERSON] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили. Третя особа Київська міська рада явку свого представника у судове засідання не забезпечила, надіслала до суду заяву у якій просить розгляд справи проводити без участі представника відділу за наявними документами та доказами, з урахуванням фактичних обставин справи та ухвалити рішення відповідно до вимог діючого законодавства. 22 жовтня 2025 року під час судового засідання, після судових дебатів, судом, на підставі положень ч. 1 ст. 244 ЦПК України, ухвалено відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на 30 жовтня 2025 року. На проголошення судового рішення учасники справи не з`явились. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із неявкою учасників справи у судове засідання. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, заслухавши пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов наступних висновків. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 81 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивачу та відповідачам на праві спільної часткової власності належить одноповерховий житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 65,8 кв.м., розташований на земельній ділянці 1265 кв.м.: [PERSON] - 1/6 частина; [PERSON] та [PERSON] - 5/12 частин будинку в рівних долях; [PERSON] - 45/100 частини (на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.12.2003 року - 1/6 частина, на підставі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 30.09.2009 року - 1/4 частина). Сторонами не заперечується, що між співвласниками склався конкретний порядок користування будинком. Відповідно до Висновку експертного будівельно-технічного дослідження №0571 від 10.03.2011 року можливо виділення кожній із сторін відокремлену частину будинку з самостійним виходом. Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 квітня 2011 року виділено [PERSON] в натурі належних їй 45/100 будинку, яка являє собою окрему квартиру із власним входом, відокремленими комунікаціями та складається із приміщень 2-1 (8,1 кв.м.); 2- 2 (11,7 кв.м.); 1-3 (10,97 кв.м.). Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 24 лютого 2015 року визначено порядок користування земельною ділянкою 1165 кв.м.: [PERSON] у користування виділено земельну ділянку 527,08 кв.м., яка прилягає до її частини будинку та обмежена лініями розподілу: від точки [ADDRESS] (з східної частини) через точки «6», «7» в точку « 8 », яка розташована на перетині [ADDRESS] та [PERSON] ; від точки «8» лінія проходить по [ADDRESS] через точку «9» в точку «26»; від точки «26» лінія розподілу проходить довжиною 19,75 м перпендикулярно [ADDRESS] в точку «25»; від точки «25» лінія розподілу довжино. 1,92 м проходить паралельно стіні житлового будинку в точку «24», від точки «24» лінія розподілу довжиною 10,00 м. проходить паралельно стіні будинку в точку « 23 », яка розташована на відстані 1,00м від стіни будинку; від точки «23» лінія розподілу довжиною 1 до стіни житлового будинку в точку «22», від точки «22» по лінії розподілу будинку через точки «22», «21», «20», «19», «18», «17» в точку «16», від точки «16» лінія розподілу довжиною 14,30 м проходить перпендикулярно вулиці Осінній в точку «15». Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Частиною першою статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Враховуючи вищевикладене та наведенні норми законодавства, позивачу та відповідачам на праві спільної часткової власності належить одноповерховий житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 65,8 кв.м., розташований на земельній ділянці 1265 кв.м.: [PERSON] - 1/6 частина; [PERSON] та [PERSON] -5/12 частин будинку в рівних долях; [PERSON] - 45/100 частини. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначила, що відповідачі не погоджуються на вирішення спору у позасудовому порядку, що порушує її право на виділ у натурі частки зі складу спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна, враховуючи, що між ними склався усталений порядок користування будинком та існує можливість виділення окремого об`єкта нерухомого майна в натурі. На підтвердження вищевикладеного позивачем надано до суду письмові докази: копію свідоцтва про право спадщини від 23.12.2003 року про належність позивачу 1/6 частин будинку; копію рішення Святошинського районного суду міста Києва від 30.09.2009 року про належність позивачу 1/4 частини будинку (а всього 5/12 або 45/100 частини будинку); Висновок будівельно-технічної експертизи №0571 від 10.03.2011 року про можливість виділу в натурі 1/6 та 1/4 (45/100) частин будинку; копію рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 квітня 2011 року про виділ [PERSON] в натурі окремі приміщення 45/100 частин будинку [ADDRESS] ; копію рішення Святошинського районного суду міста Києва від 24 лютого 2015 року про визначення порядку користування земельною ділянкою домоволодіння [ADDRESS] та надання [PERSON] в користування земельної ділянки 527,08 кв. м.; технічний паспорт на будинок [ADDRESS] . Згідно з частинами першою-третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Порядок поділу спільного майна встановлено у статтях 367 та 372 ЦК України. Так, статтею 367 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. За статтею 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. Поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні тим, що в разі поділу майна кожному співвласнику виділяється майно в натурі і право спільної власності припиняється. Натомість у разі виділу частки зі спільного майна право спільної часткової власності припиняється лише для того учасника, якому ця частка виділяється в натурі, а для інших співвласників режим спільної часткової власності на решту майна зберігається. За наявності лише двох співвласників майна між ними проводиться поділ, оскільки при визначенні частки одного зі співвласників у натурі частка іншого визначається також і зміні в подальшому не підлягає. У такому випадку суд має зазначити розмір виокремлених частин колишнього спільного майна для обох сторін та визначити конкретні окремі об`єкти нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать позивачеві та відповідачеві. За наявності трьох і більше співвласників майна при визначенні в судовому порядку частки в натурі одного з них (виділ частки) розмір часток інших співвласників (відповідачів) не визначається. У цьому випадку суд, застосовуючи приписи статті 364 ЦК України, має виділити та зазначити у своєму рішенні індивідуально визначене майно (колишня частка у праві спільної власності) позивача та залишити решту майна у спільній власності інших відповідачів, які в подальшому за бажанням можуть поділити це майно добровільно на власний розсуд або в судовому порядку. Винятком із цього правила є випадки, коли всі співвласники або всі, крім одного, бажають поділу майна. У такому випадку суд має визначити частки всіх співвласників та провести поділ майна із зазначенням у резолютивній частині рішення конкретних окремих об`єктів нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать кожному з колишніх співвласників. У цьому разі право спільної власності припиняється (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 квітня 2025 року у cправі № 357/3145/20 (провадження № 14-36цс25)). У постанові Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі № 201/1346/18 (провадження № 61-7308св22) зазначено, що системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 367, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ (виділ частки) будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною розмірів ідеальних часток і стягненням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах має місце саме поділ майна у натурі, результатом якого є припинення правовідносин спільної часткової власності, оскільки майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, можливо розділити в натурі житловий будинок [ADDRESS] у відповідності до часток співвласників та з урахуванням порядку користування, що склався між співвласниками цього будинку. Доказів, які б спростовували правильність щодо можливості виділу спірного об`єкта нерухомого майна в окереме домоволідання відповідачами не надано. Таким чином, з урахуванням зазначеного вище, позивачем належними та допустимими доказами доведено можливість виділеня їй в окремий об`єкт нерухомого майна (у відповідності до часток співвласників), на противагу чому, відповідачами не спростовано обставини, наведених позивачем, будь-яких доказів на спростування зазначених позивачем доводів відповідачами не надано суду. Оцінивши надані сторонами докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позову. Щодо судових витрат. У поданому позові [PERSON] не ставить вимоги щодо відшкодування судових витрат за рахунок відповідачів. Відтак, судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved