Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

У серпні 2025 року ТОВ ФК «Європейська агенція з питань повернення боргів» з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором № 7619058 від 24.02.2024 у розмірі 18470,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 24.02.2024 року між відповідачем та ТОВ «Авентус Україна» був укладений Кредитний договір № 7619058, за яким відповідач отримав кредит в розмірі 5000,00 грн. та зобов`язався повернути його в порядку і на умовах, передбачених договором, та сплатити проценти за користування кредитними коштами, однак належним чином своїх зобов`язань не виконав. В подальшому, відповідно до умов Договору факторингу № 27092024 від 27.09.2024, укладеного між ТОВ «Авентус України» та позивачем, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 7619058 від 24.02.2024 щодо стягнення заборгованості, що утворилась внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаним кредитним договором, у розмірі 18470,00 грн, в тому числі 5000,00 грн. основної суми кредиту, 11550,00 грн. процентів за користування кредитом та 1920,00 грн. заборгованості за пенею та штрафами. Оскільки відповідач вказану заборгованість не погасив, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Ухвалою від 07.08.2025 року було відкрите провадження у справі, а її розгляд визначений в порядку спрощеного позовного провадження. Учасникам справи був наданий час для подання письмових заяв по суті спору та доказів на їх обґрунтування. 25.08.2025 представник відповідача, адвокат Лупінос Є.А., подала відзив на позов із запереченнями проти його задоволення, які в узагальненому виді зводяться до такого: 1) позивачем надано копію Договору № 7619058 від 24.02.2024 про надання споживчого кредиту, в якому зазначена сума кредиту в розмірі 2000,00 грн. Щодо цієї суми надано й графік погашення заборгованості за цим кредитним договором. Жодних додаткових угод про збільшення суми кредиту до 5000,00 грн. позивач не надав, а тому з матеріалів справи неможливо встановити, яка саме сума кредиту була надана; 2) матеріали справи не містять будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис на договорі належить саме Відповідачу. Укладення договору в електронній формі можливе лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину, в той час як спірний кредитний договір містить різні види підпису-власноручний та електронним підписом одноразовим ідентифікатором, доказів отримання якого до суду не надано; 3) в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують перерахування коштів Відповідачу згідно вказаного спірного договору. Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеними кредитними договорами та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України» (виписки з особового рахунку клієнта та ін.). Надані ж Позивачем розрахунки кредитної заборгованості не підтверджені належними доказами, оскільки наявність або відсутність указаної Позивачем суми заборгованості має бути підтверджена виключно матеріалами первинної бухгалтерської документації; 4) позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог не надано належних, допустимих і достовірних доказів того, що Відповідачу після укладення зазначеного кредитного договору було видано кредит саме в сумах заявлених позовних вимог. Визначення даних сум в кредитному договорі не свідчить про отримання саме в цьому розмірі кредиту Відповідачем і виконання кредитодавцем своїх зобов`язань по договору. Розрахунок заборгованості, на який посилається Позивач, не є первинним документом, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані Позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу. Таким чином, за наявними розрахунками Позивача без первинних документів неможливо було перевірити зазначену позивачем суму заборгованості, як і неможливо перевірити сам факт надання кредитних коштів позичальникові у відповідному розмірі; 5) нарахування неустойки суперечить пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України. Ураховуючи наведені приписи чинного законодавства, вимоги про стягнення пені (неустойки) є необґрунтованими та не підлягають задоволенню; 6) позивач не довів, що він має право пред`являти вимогу щодо стягнення заборгованості за вказаним спірним договором. Позивачем не доведено достатніми доказами те, що він є законним правонаступником стягувача за кредитним договором №7619058 від 24.02.2024 року, оскільки Позивач не долучив обов`язкові додатки до договору факторингу 27.09.2024 року. 28.08.2025 позивач надав письмову відповідь на відзив із запереченнями проти доводів представника відповідача, суть яких зводиться до такого: 1) з матеріалів справи вбачається, що між сторонами укладено договір в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому, Відповідач через особистий кабінет на веб-сайті Первісного кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого Первісний кредитор надіслав Позичальнику за допомогою засобів зв`язку, на зазначений ним номер телефону, одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду (одноразовий ідентифікатор дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності), який Відповідач використав для підтвердження підписання Кредитного договору. При цьому верифікація та ідентифікація Позичальника здійснюється через інформаційно-телекомунікаційну систему (ІТС) Первісного кредитора. Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційнокомунікаційній системі Первісного кредитора (ІТС Первісного кредитора) та доступний, зокрема, через сайт Первісного кредитора та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби; 2) саме Відповідач ініціював укладення такого договору, оформивши заявку на сайті Первісного кредитора, підписавши договір з використанням одноразового ідентифікатора. Кредитний договір підписаний Відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, а тому укладання між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт Первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету Кредитний договір між Відповідачем та Первісним кредитором не був би укладений; 3) кредитний договір містить основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі та строк його повернення, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник погодився на укладення договору саме такого змісту; 4) позивач не має змоги надати суду виписку з особового рахунку, оскільки Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 встановлює основні вимоги щодо організації бухгалтерського обліку в банках України, а позивач не є банком України, отже на нього дія Положення не розповсюджується, виписки по особовим рахункам клієнтів не формуються; 5) відповідно до умов Кредитного договору передбачено умови та строки нарахування відсотків, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк, умови кредитування та нарахування відсотків в зв`язку з простроченням повернення кредитних коштів, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення Кредитного договору, на таких умовах шляхом підписання Кредитного договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Заборгованість нараховано відповідно до умов Кредитного договору та додатків до нього; 6) враховуючи те, що Реєстр боржників як додаток до Договору факторингу містить інформацію щодо великої кількості боржників, із зазначенням персональних даних інших фізичних осіб, які не мають відношення до предмета позову, Позивачем надано витяг з Реєстру боржників, що містить лише дані Відповідача (інші відомості були приховані за допомогою технічних засобів з метою захисту від неправомірного розповсюдження персональних даних інших осіб). 09.09.2025 представник відповідача подала додаткові заперечення проти позовних вимог, де повторно виклала свої доводи щодо ненадання позивачем доказів фактичного отримання відповідачем кредитних коштів на суму 5000,00 грн. Ухвалою від 03.10.2025 судом витребувано від АТ «ПУМБ» відомості про приналежність платіжної картки, на яку за ствердженням позивача були перераховані кредитні кошти, а також виписку про рух коштів по відповідному рахунку. 21.10.2025 до суду надійшли документи на виконання вказаної ухвали. В судове засідання з розгляду справи учасники не з`явились, подавши заяви по розгляд справи без їх участі. Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи сторін відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до такого. Судом встановлено, що 24.02.2024 року між відповідачем та ТОВ «Авентус Україна» був укладений Договір про надання споживчого кредиту (Кредитний договір) № 7619058. Факт укладення вказаного Кредитного договору випливає з положень чинного законодавства та дій, вчинених його сторонами. Так, за змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Із зазначеного вбачається, що укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Як випливає з положень самого Кредитного договору, його укладення здійснюється Сторонами за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи (надалі ІТС) Первісного кредитора, доступ до якої забезпечується Позичальнику через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація Позичальника здійснюється при вході Позичальника в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Первісним кредитором правильності введення коду, направленого Первісним кредитором на номер мобільного телефону Позичальника, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому Позичальник самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Первісного кредитора. Зокрема, позичальник здійснює оформлення кредиту шляхом заповнення Заявки на отримання кредиту на Сайті Первісного кредитора, обов`язково вказуючи всі дані, зазначені в заявці як обов`язкові для заповнення. Позичальник обирає персональний логін і пароль для входу в Особистий Кабінет. При підписанні документів на телефонний номер Позичальника, направляється повідомлення з одноразовим ідентифікатором у вигляді коду, який Позичальник зобов`язаний ввести на веб-сторінці (далі - «електронний підпис одноразовим ідентифікатором»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором як аналог власноручного підпису є підтвердженням особи Позичальника Заповнюючи Заявку, Позичальник дає свою згоду на передачу Первісному кредитору своїх персональних даних та їх обробку з метою оцінки фінансового стану і його здатності виконати зобов`язання за договором. Приймаючи Заявку до розгляду, Первісний кредитор не приймає на себе зобов`язання надати кредит. У разі прийняття позитивного рішення про видачу кредиту, Первісний кредитор робить Позичальнику в Особистому кабінеті пропозицію укласти електронний договір (оферту) у формі Кредитного договору, який містить усі істотні умови. Позичальник може прийняти (акцептувати) пропозицію укласти Кредитний договір або відмовитися від пропозиції. У випадку готовності Позичальника прийняти пропозицію (оферту), Позичальник натискає кнопку Згоди, після чого Позичальнику надсилається смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором, який Позичальник має ввести у відповідне поле. У момент введення коду на Сайті Первісного кредитора Позичальник направляє Первісному кредитору електронне повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) підписане одноразовим ідентифікатором. Після вводу даного коду Кредитний договір вважається підписаним. Тобто, для укладання Кредитного договору необхідно здійснити певну послідовність дій направлених на реальне укладення договору та отримання коштів, нездійснення чи не завершення дії унеможливлює укладення договору. Відтак, суд приходить до висновку, що Відповідач ініціював укладення такого договору, оформивши заявку на сайті Первісного кредитора, підписавши договір з використанням одноразового ідентифікатора. Суд також погоджується з доводами позивача про те, що Кредитний договір підписаний Відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, а тому укладання між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт Первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету Кредитний договір між Відповідачем та Первісним кредитором не був би укладений. Отже, відповідні заперечення представника відповідача суд до уваги не бере як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону. Відповідно до умов Кредитного договору, сторони узгодили, що відповідач отримує кредит на суму 2000,00 грн. строком на 360 днів, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами за стандартною процентною ставкою 2,20% на день. В матеріалах справи відсутня додаткова угода щодо збільшення суми кредиту за Кредитним договором до 5000,00 грн., на що посилається сторона відповідача. Однак, на переконання суду, домовленість між сторонами Кредитного договору про збільшення суми кредиту до 5000,00 грн. все ж таки була досягнута, про що свідчать два факти: по-перше, відповідач в описаний вище спосіб 24.02.2024 о 19 год. 43 хв. підписав відповідний паспорт споживчого кредиту, де прямо зазначено про збільшення суми кредиту; по-друге, 24.02.2024 о 19 год. 27 хв. та о 19 год. 44 хв., відповідач отримав на свій банківський рахунок грошові перекази на суми 2000,00 грн. і 3000,00 грн. відповідно, що підтверджується випискою про рух коштів по рахунку [NUMBER] , відкритому в АТ «ПУМБ» на ім`я відповідача, доступ до якого здійснюється за допомогою банківської картки № [NUMBER] (в детальному описі вказаних операцій зазначено «Операція зарахування_Money Transfer originator 00000001 P2P_AV_CR KYIV UA; карта *1841»); по-третє, зміст вказаної виписки свідчить, що відповідач одразу після одержання цих грошових переказів використав ці грошові кошти для оплати через POS-термінал на сайті www.favbet.ua. При цьому відповідач, маючи можливість самостійно отримати виписку про рух коштів по належному йому рахунку і надати її до суду, а також маючи можливість надати докази на спростування того, що вказані транзакції не є переказом кредитних коштів, таких відомостей не надав. Суд також погоджується з доводами позивача у тому, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Також суд виходить з того, що той факт, що відповідач протягом тривалого часу не вчиняв жодних дій щодо розірвання Кредитного договору, або визнання його недійсним, а також факт користуванням кредитними коштами свідчить про визнання визнання відповідачем Кредитного договору таким, що укладений з досягненням всіх істотних умов, а також підтвердженням отримання самої суми кредиту. Відтак, відповідні заперечення сторони відповідача з цього питання суд також відхиляє. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Згідно зі ст. ст. 12,\~13, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач жодних доказів погашення заборгованості на користь позивача або первісного кредитора не надав. З огляду на це, суд вважає доведеним наявність у відповідача заборгованості за Кредитним договором, бере за основу розрахунок заборгованості, наданий позивач, і приходить до висновку, що заборгованість становить 16550,00 грн., в тому числі 5000,00 грн. основної суми кредиту та 11550,00 грн. процентів за користування кредитними коштами. Разом з цим позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за пенею і штрафами суд вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX Прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 18, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, в цій частині відповідні заперечення представник відповідача суд бере до уваги. Також судом встановлено, що відповідно до умов Договору факторингу № 27092024 від 27.09.2024, укладеного між ТОВ «Авентус України» та позивачем, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 7619058 від 24.02.2024 щодо стягнення заборгованості, що утворилась внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаним кредитним договором. Цей факт підтверджується копією самого договору факторингу, а також копією витягу з реєстру боржників, що додатком до вказаного договору, що позивач надав разом з відповіддю на відзив. Суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Отже, договір факторингу є підставою для заміни сторони кредитора у грошовому зобов`язанні. Так, відповідно до умов Договору факторингу № 27092024 від 27.09.2024, укладеного між ТОВ «Авентус України» та позивачем, перелік боржників та підстави виникнення права грошової вимоги, щодо передання яких укладено цей договір, зазначається у відповідному реєстрі боржників (п. 1.1), а моментом прийняття позивачем відповідних прав вимоги є момент підписання акту прийому-передачі такого реєстру (п. 1.2). Копія Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 27092024 від 27.09.2024 наявна в матеріалах справи. Сумнівів у достовірності наданого позивачем витягу з вказаного Реєстру боржників, що доданий до відповіді на відзив, у суду немає. З огляду на це, суд відхиляє заперечення представника відповідача і в цій частині, оскільки факт набуття позивачем права вимоги до відповідача за Кредитним договором підтверджується належними і допустимими доказами. Таким чином, позов підлягає задоволенню частково, за винятком вимоги про стягнення заборгованості з пенею і штрафами в розмірі 1920,00 грн.. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 2713,08 грн. (3028,00 грн. * (16550,00 грн. * 100 / 18470,00 грн.)%). Водночас, в силу цієї ж правової норми з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на оплату правничої допомоги адвоката пропорційно до розміру позовних вимог, в частині яких у позові відмовлено. У відзиві на позов представник відповідача повідомила про орієнтований розрахунок судових витрат в розмірі 14000,00 грн., з яких 6000,00 грн. за підготовку відзиву на позов, і 8000,00 грн. за участь в судових засіданнях. Разом з цим документального підтвердження таких витрат сторона відповідача не надала, повідомивши, що відповідні документи будуть надані суду протягом п`яти календарних днів після ухвалення судом рішення по суті спору. Відтак, при ухваленні рішення суд позбавлений можливості вирішити питання щодо розподілу судових витрат, понесених відповідачем. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 6, 626-629, 610, 611, 612, 617, 625, 634, 638-642, 1048, 1049, 1050, 1054 - 1056-1 ЦК України,

Outcome: partial