Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

У серпні 2025 року позивачі звернулися до суду з цим позовом, у якому просять зняти арешт із житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Вимоги позову обґрунтовані тим, що 16 жовтня 2024 року Фастівський міськрайонний суд Київської області рішенням у справі № 381/1869/24 задовольнив позовну заяву [PERSON] та [PERSON] до приватного сільськогосподарського підприємства «Фастівецьке», треті особи: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Фастівська міська рада Київської області, про визнання недійсним свідоцтва про право власності та визнання права власності на майно. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] , видане 29 січня 2002 року виконкомом Фастівецької сільської ради Фастівського району Київської області. Визнав за [PERSON] та [PERSON] право власності у рівних частках на житловий будинок [ADDRESS] за набувальною давністю. Набувши у власність житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , позивачі не можуть належним чином здійснювати своє право власності, оскільки на будинок накладений арешт. Позивачі зазначають, що згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 441300404 від 28.08.2025 року, житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований на праві спільної часткової власності за позивачами [PERSON] та [PERSON] . В актуальній інформації про державну реєстрацію обтяжень міститься запис про обтяження 28836070 (спеціальний розділ) житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Підставою для державної реєстрації обтяження зазначена постанова про арешт майна боржника серії 24333317 від 24.10.2018 року, видавник ВПВР УДВС ГТУЮ у Київській області, номер запису про обтяження 28836070, особа, майно якої обтяжується: Приватне сільськогосподарське підприємство «Фастівецьке». Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 43957990 від 09.11.2011 року [PERSON] , Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області. Тип об`єкта: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Згідно з Інформацією з Державного реєстру боржників від 28.08.2025 року, відсутні виконавчі провадження, де боржниками є позивачі [PERSON] та [PERSON] . Отже, позивачі набули на праві спільної часткової власності житловий будинок, але належним чином реалізувати своє право власності не можуть у зв`язку з накладеним на нього арештом. Вказане стало підставою для звернення позивачів до суду із цим позовом. Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 01 вересня 2025 року відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду у порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 22.09.2025. Учасникам справи надіслано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, якою відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для подання відзиву на позовну заяву. 11.09.2025 представник відповідача Семенченко Яна Анатоліївна подала до суду заяву про продовження процесуального строку для подання відзиву, водночас, станом на день розгляду справи (05.11.2025) відповідно до\~правил ст. 178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву. Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 22 вересня 2025 року залучив до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мотус Анте». Розгляд справи відкладено на 20.10.2025. Фастівський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 20 жовтня 2025 року закрив підготовче провадження у справі та призначив її до судового розгляду по суті на 05.11.2025. Позивачі у судове засідання не з`явилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подали. Представник позивачів адвокат Дьячук Н.В. у судове засідання не з`явилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву з проханням розглянути справу за її відсутності та відсутності позивачів, задовольнити вимоги позову. Представник відповідача Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) у судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подав. Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Мотус Анте» у судове засідання не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подав. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини суд встановив таке. Відповідно до відомостей паспорта громадянина України, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 12.02.1986 року. Відповідно до відомостей паспорта громадянина України, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 14.09.2005 року. Фастівський міськрайонний суд Київської області заочним рішенням від 16.10.2024 задовольнив позов [PERSON] та [PERSON] до приватного сільськогосподарського підприємства «Фастівецьке», треті особи: відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м.Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Фастівська міська рада Київської області, про визнання недійсним свідоцтва про право власності та визнання права власності на майно. Визнав недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS] , видане 29 січня 2002 року виконкомом Фастівецької сільської ради Фастівського району Київської області. Визнав за [PERSON] та [PERSON] право власності у рівних частках на житловий будинок [ADDRESS] за набувальною давністю. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав № 440085232 від 19.08.2025 року, за позивачем [PERSON] зареєстроване право власності на житловий будинок загальною площею 60,9 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] . Підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 80441519 від 19.08.2025. Вид власності спільна часткова, розмір частки 1/2 частин (а.с.13). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав № 440084270 від 19.08.2025 року, за позивачем [PERSON] зареєстроване право власності на житловий будинок загальною площею 60,9 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] . Підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 80441519 від 19.08.2025. Вид власності спільна часткова, розмір частки 1/2 частин (а.с.14). Згідно з відомостями актуальної інформації про державну реєстрацію обтяжень №28836070 (спеціальний розділ) на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] накладено арешт державним реєстратором: Клітченко Оксаною Анатоліївною, Відділ примусового виконання рішення управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області, документи подані для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника, серія та номер 24333317, видана 24.10.2018. Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 43957990 від 09.11.2018 (а.с.12). Відповідно до інформації з Єдиного реєстру боржників від 28.08.2025, фізична особа [PERSON] , [INFO] , у Єдиному реєстрі боржників відсутня (а.с. 9). Відповідно до інформації з Єдиного реєстру боржників від 28.08.2025, фізична особа [PERSON] , [INFO] , у Єдиному реєстрі боржників відсутня. Нормативно-правове обґрунтування. Згідно\~зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 41 Конституції України\~передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 316,\~317,\~319 ЦК України,\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою\~статті 321 ЦК України\~визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~статті 391 ЦК України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною другою\~статті 19 Конституції України\~передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. Згідно зі\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 43 ЦПК України,\~обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається на осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Висновки суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому та кожному доказу окремо, суд дійшов до таких висновків. Підставою для звернення\~\~із цим позовом стала наявність арешту на нерухомому майні, яке на праві власності належить позивачам. Звертаючись до суду з цим позовом позивачі зазначають, що їм на праві спільної часткової власності належить житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] . Водночас, згідно з відомостями актуальної інформації про державну реєстрацію обтяжень №28836070 (спеціальний розділ) на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] накладено арешт. Наявність арешту на належному на праві власності нерухомому майні без достатніх правових підстав для цього, за твердженням позивачів, порушує їх право на володіння належним їм на праві спільної часткової власності майном, а тому таке право підлягає захисту судом. З огляду на це суд зазначає таке. Згідно із частиною першою\~статті 316 ЦК України,\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша\~статті 328 цього Кодексу). Відповідно до\~статті 317 ЦК України,\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного «панування» власника над майном, не пов`язана з використанням його властивостей. Право користування власністю ? це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості. Під правом розпорядження розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна. Відповідно до частин першої, другої\~статті 321 ЦК України,\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі\~статтею 391 ЦК України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~статті 56 Закону України «Про виконавче провадження»,\~арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: прийняття постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; прийняття постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; прийняття постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що міститься в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід пропорційним визначеним цілям.\~\~\~\~\~\~ ЄСПЛ констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу», враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. У частині 4\~ст.\~59\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» визначено перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. Відповідно до ч. 5\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ч. 1\~ст. 182 ЦК України,\~право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно зі\~ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 2\~ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,\~речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Частинами 1, 2\~ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~встановлено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Повертаючись до обставин цієї справи, суд встановив, що згідно з інформації з Єдиного реєстру боржників , відсутня інформація про позивачів. Також суд встановив, що наявність незнятого арешту нерухомого майна становить перешкоду для позивачів та позбавляє можливості вільно розпоряджатись належним їм на праві спільної часткової власності нерухомим майном. За таких обставин суд констатує, що арешт нерухомого майна, яке належить позивачам на праві спільної часткової власності, за відсутності виконавчого провадження та інших визначених законом підстав для цього, існує формально, що підтверджується дослідженими судом доказами, які містяться у матеріалах справи. З огляду на це суд вважає, що наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про арешт майна, є надмірним втручанням у права позивачів, водночас зняття такого арешту майна не може бути проведене на загальних підставах. Отже, арешт нерухомого майна у спірних правовідносинах може бути знятий лише за рішенням суду. З огляду на встановлені судом обставини справи та приписи чинного законодавства, враховуючи, що матеріали справи містять належні та достатні докази того, що позивачів, які не є стороною виконавчого провадження, в межах якого накладено спірний арешт, не можуть оскаржити з цих підстав дії або бездіяльність державного реєстратора чи державного виконавця, фактично позбавлені права вільно володіти та розпоряджатись належним їм на праві спільної часткової власності нерухомим майном, тому суд приходить до висновку про те, що вказаний арешт підлягає зняттю у судовому порядку. Отже, наявні правові підстави для задоволення позову.

Outcome: approved