Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-30 00:00:00

14 жовтня 2025 року позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування за законом. В своїй позовній заяві посилається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Вказує, що за життя її чоловікові [PERSON] , розпорядженням Володимир Волинської районної державної адміністрації № 247 від 03.07.2006 року було передано безкоштовно у власність земельну ділянку, площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в урочищі «Соснина» біля села Бегета Володимирського району Волинської області. З метою виготовлення технічної документації на вказану вище земельну ділянку, її чоловік [PERSON] звернувся із відповідною заявою у Зимнівську сільську раду, й рішенням сесії Зимнівської сільської ради № 11/50 від 11.08.2021 року, йому було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Однак через те, що покійний не встиг за життя завершити приватизацію, зареєструвати право власності на земельну ділянку та отримати правовстановлюючі документи на них, їй приватним нотаріусом Володимирського нотаріального округу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Таким чином вона не має можливості оформити в установленому законом порядку та отримати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно на вказану земельну ділянку. Також зазначила, що у коло спадкоємців після смерті її чоловіка [PERSON] , відповідно до 1265 ЦК України, входить його матір [PERSON] та їх діти [PERSON] та [PERSON] , котрі на вказану вище спадщину не претендують та спадкові права не оформляли. Таким чином вона є такою, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, як спадкоємець першої черги. Тому просить визнати за нею, в порядку спадкування після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] право на завершення приватизації та реєстрації права власності, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», на земельну ділянку, площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в урочищі «Соснина», біля села Бегета Володимирського району Волинської області, яка розпорядженням Володимир Волинської районної державної адміністрації № 247 від 03.07.2006 року була передана безкоштовно у власність [PERSON] . Ухвалою суду від 20.10.2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Павлюк Р.С., документи про підтвердження повноважень якого містяться в матеріалах справи, в судове засідання не з`явились, представник позивача надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та слухати справу у його відсутності та відсутності позивачки. Відповідачі [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~ в\~судове засідання\~не з`явились, подали суду письмові заяви, в яких просять проводити розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають у повному обсязі та не заперечують проти їх задоволення. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи та проведенням розгляду справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 29.12.2021 року Виконавчим комітетом Зимнівської сільської ради Володимир Волинського району Волинської області, [INFO] помер [PERSON] . Відповідно до довідки № 170 від 18.08.2025 року, виданої старостою Зимнівської сільської ради, [PERSON] , який помер [INFO] , на день смерті був зареєстрованим та приживав в [ADDRESS] . На день його смерті за вищевказаною адресою разом з ним буди зареєстровані та приживали: [PERSON] , який помер [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.10.2022 року, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Заповіт від імені [PERSON] Березовичівською (Зимнівською) сільською радою Володимир Волинського (Володимирського) району Волинської області не посвідчувався. Водночас, на момент прийняття спадщини, позивачем не було вирішено питання щодо прийняття в спадщину земельної ділянки, площею 2 га, на яку спадкодавець за життя не завершив приватизацію. Розпорядженням Володимир Волинської державної адміністрації Волинської області № 247 від 03.07.2006 року та списку громадян, яким передаються у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Березовичівської сільської ради, підтверджується, що [PERSON] передано безкоштовно у власність земельну ділянку, площею 2,00 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в урочищі «Соснина» біля села Бегета Володимирського району Волинської області. Відповідно до витягу з рішення Зимнівської сільської ради Волинської області Володимир Волинського району восьмого скликання від 11.08.2021 року № 11/50, внесені зміни до рішення сесії Зимнівської сільської ради № 7/23 від 11.05.2021 року «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо ведення земельної ділянки у власність», та [PERSON] наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 2 га не наданих у власність та користування з земель сільськогосподарського призначення, що розташована біля с. Бегета Володимир Волинського району Волинської області. 19.10.2025 року позивачка [PERSON] звернулась до Зимнівської сільської ради щодо завершення приватизації земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в урочищі «Соснина», біля села Бегета Володимирського району Волинської області, проте відповіддю на звернення позивачки від 10.09.2025 року органом місцевого самоврядування їй у наданні такого дозволу було відмовлено й рекомендовано оформити свої спадкові права у судовому порядку. 30.09.2025\~року позивачка\~звернулася до\~приватного нотаріуса\~Володимирського районного\~нотаріального округу\~Волинської області\~Велимчаниці А.І.\~щодо видачі\~їй свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за законом\~після смерті\~ чоловіка\~ [PERSON] ,\~який помер\~ [INFO] ,\~а саме\~земельної ділянки, площею 2,00 га, розташованої в урочищі «Соснина», біля села Бегета Володимирського району Волинської області. Проте, згідно листа приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Велимчаниці А.І. від 30.09.2025 року за № 396/01-16, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на зазначене вище спадкове майно, та запропоновано звернутися до суду. Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Березовичівською сільською радою Володимир Волинського району Волинської області, 16.07.1999 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] , тобто позивачка по справі є дружиною спадкодавця [PERSON] , а отже належить до спадкоємців першої черги за законом. Після смерті [PERSON] було заведено спадкову справу № 17/2022 до майна померлого [INFO] [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі. Вказана спадкова справа була заведена саме на підставі заяви позивачки [PERSON] про прийняття спадщини після смерті чоловіка. Судом встановлено, що окрім позивача по справі, спадкоємцями померлого [PERSON] , є його матір - [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON] , які відмовились від прийняття спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] . Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1218, ч.ч.1,2ст.1220 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається спадщина, до складу якої входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною 1 статті 1225 ЦК України. Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права. У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», роз`яснено, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 (провадження №61-26091св18) викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному. Так, положеннями ЗК України встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Згідно статті 126 Земельного Кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у випадку, якщо спадкодавець за життя із дотриманням вимог законодавства розпочав процедуру приватизації земельної ділянки, проте не отримав на неї право власності у зв`язку зі смертю, спадкоємці у порядку спадкування набувають право на завершення приватизації. У разі відмови компетентного органу спадкоємцям, належним та ефективним способом захисту їх прав у судовому порядку є звернення із позовом про визнання права на завершення приватизації. Відтак, до складу спадщини входить, у тому числі, право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому законом порядку та не завершив у зв`язку зі смертю. Це право не залежить від наявності у спадкоємця особистого права на приватизацію землі. Частиною 1 ст.1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч.1-5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно, який, відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року). Верховний Суд України у постанові Пленуму № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» в п.23 роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, оскільки позивач не має можливості оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку, її право на спадщину підлягає судовому захисту шляхом визнання за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка права на завершення приватизації та реєстрації права власності на земельну ділянку площею 2,00, яка передана для ведення особистого селянського господарства, відповідно позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved