Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

У жовтні 2024 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ФОП [PERSON] про стягнення 76000 грн заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення. Позов обгрунтований тим, що позивач перебуває у трудових відносинах із відповідачем з 18 грудня 2023 року, під час яких відповідачем не виплачена заробітна плата при домовленості її виплати у сумі мінімальної заробітної плати згідно з чинним законодавством; трудовий договір, наказ про прийняття на роботу відповідачем йому на ознайомлення та підпис не надані, жодних виплат заробітної плати в період з грудня 2023 року по вересень 2024 року не отримував, попри те, що відповідач згідно з даними пенсійного фонду та реєстру фізичних осіб-платників податків здійснила виплату у грудні 2023 року 3190,56 грн, у січні 2024 року 7100 грн, у травні 2024 року 687,20 грн; відповідач при його працевлаштуванні отримала компенсацію; жодних наказів про звільнення, скорочення позивач не отримував і не підписував, компенсації за невикористану відпустку також не отримував. Просить позов задовольнити. Згідно із заявою від 15 листопада 2024 року позивач [PERSON] на виконання ухвали суду від 24 жовтня 2024 року про залишення позовної заяви без руху просить стягнути лише заборгованість по заробітній платі. Відповідно до ст.ст.19, 274\~ЦПК\~України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, про що їх заперечення під час судового розгляду відсутні. Відповідно до відзиву на позовну заяву від 17 січня 2025 року представник відповідача ФОП [PERSON] адвокат Середа Д.А. просить у позові відмовити з посиланням на те, що позивач у липні 2023 року звернувся до відповідача із проханням про працевлаштування на посаду продавця продуктового магазину, на що відповідач погодилась за умови початкового стажування, під час якого позивач отримав від відповідача 12000 грн матеріальної допомоги, у подальшому згідно з наказом від 15 грудня 2023 року позивач був прийнятий на роботу на посаду продавця-консультанта з 18 грудня 2023 року з посадовим окладом 6700 грн, з наказом під підпис позивач ознайомлюватись відмовився, про що складений відповідний акт; позивачем при працевлаштуванні трудова книжка не подана, також не надані дані про зареєстроване місце проживання, про статус внутрішньо-переміщеної особи, про військовий облік; позивач також відмовився підписувати трудовий договір; до трудових обов`язків позивач відносився безвідповідально, виходив на роботу і прининяв її у зручний для нього час, взагалі не виходив на роботу, вимикав банківський термінал і приймав платежі на власну банківську картку, також останній постійно брав готівку від продажу товару у рахунок заробітної плати, про що робив відмітки у робочому щоденнику; позивач відмовився від підпису відомостей про виплату заробітної плати, про що складені відповідні акти, також позивач самостійно забрав нараховану йому заробітну плату із каси магазину готівкою; також позивач з 01 лютого 2024 року по 15 травня 2024 року перебував у відпустці за власний рахунок на підставі наказу від 30 січня 2024 року, з яким позивач ознайомлюватися відмовився; 15 травня 2024 року позивач не з`явився на робочому місці без будь-яких пояснень, забрав свої особисті речі і належний відповідачу закріплений за магазином мобільний телефон, чим скоїв крадіжку майна в умовах воєнного стану; також позивач не з`явився на роботі 16, 17, 20, 21, 22, 23 травня 2024 року, про що були складені відповідні акти, 23 травня 2024 року відповідачем надіслано позивачу повідомлення через месенджер вайбер про звільнення за прогули, цього ж дня відповідачем було видано наказ про звільнення позивача з 23 травня 2024 року на підставі п.4 ст.40 КЗпП України через відсутність на робочому місці без поважних причин, даний наказ було доведено до відома позивача шляхом надіслання його у месенджері; позивач не надавав платіжних реквізитів своєї карти для виплат і не повідомляв свої фактичні адреси місця проживання в м.Ніжині для надіслання йому коштів поштовим переказом; позивачем при звільненні вимоги про виплату грошових коштів не заявлялись, також останній пропустив 3-місячний строк для звернення до суду в порядку ст.233 КЗпП України, оскільки був звільнений 23 травня 2024 року; просить стягнути із позивача 12000 грн витрат на правничу допомогу. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов про стягнення невиплаченої заробітної плати, пояснив, що перебував у трудових відносинах із відповідачем в період з 18 грудня 2023 року по 23 травня 2024 року на посаді продавця-консультанта із домовленістю виплати заробітної плати згідно з мінімальним її розміром, трудову книжку при працевлаштуванні відповідачу не надавав, трудовий договір, наказ про прийняття та звільнення не отримував і не підписував, у відпустку не ходив і весь час виконував роботу; із каси магазину за рахунок продажу ним товарів отримав за погодженням із відповідачем у грудні 2023 року 1600 грн, у січні 2024 року 4755 грн, у лютому 2024 року 4160 грн, у березні 2024 року 1150 грн; просить стягнути 18375 грн заробітної плати за період з 18 грудня 2023 року по 23 травня 2025 року. Дана позиція підтримана у судовому засіданні представником позивача адвокатом Ващенко М.О.. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала з підстав, викладених у відзиві на позов, пояснивши, що за домовленістю заробітна плата позивача складала мінімальну заробітну плату та 10% від продажу фруктів, овочів; трудову книжку позивач не надав, трудовий договір підписувати відмовився, за її погодженням позивач брав виручку від продажу в рахунок заробітної плати, про відпустку без збереження заробітної плати в період воєнного стану вона позивача повідомляла; заборгованість по заробітній платі відсутня. Дана позиція підтримана у судовому засіданні представником відповідача адвокатом Середою Д.А.. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що позивач [PERSON] є знайомим його сина; 23 травня 2024 року крамниця за місцем роботи позивача не працювала, речі були упаковані, [PERSON] пропонували підписати відомість, останній повідомив, що підпише коли буде розрахунок, було 2 чоловіки та 2 жінки; [PERSON] вказував, що йому не повністю виплатили гроші, а жінка повідомила, що грошей не буде, оскільки [PERSON] забрав телефон; про звільнення він не чув. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що здійснює підприємницьку діяльність поряд із магазином, в якому працював [PERSON] і якого часто на роботі не було; він підписував акти про відсутність [PERSON] на роботі, повідомлення останнього про звільнення і про сам наказ про звільнення. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що здійснює підприємницьку діяльність поряд із магазином, в якому працював [PERSON] в період 2023-2024 років і якого часто на роботі не було; він підписував акти про відсутність [PERSON] на роботі, повідомлення останнього про звільнення і про сам наказ про звільнення. Фактичні обставини та мотиви, з яких виходить суд, із застосованими нормами права. Позивачем по справі є [PERSON] , який згідно з копією довідки від 25 квітня 2022 року №7427-7500551382 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи-має місце проживання в [ADDRESS] . Відповідачем по справі є [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , фізична особа-підприємець згідно з даними Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, дата державної реєстрації-01 вересня 2021 року. Відповідно до копії повідомлення Ніжинської філії Чернігівського обласного центру зайнятості від 28 травня 2024 року [PERSON] був зареєстрований як безробітний у Ніжинській філії з 29 листопада 2023 року по 18 грудня 2023 року, 18 грудня 2023 року реєстрація припинена у зв`язку з працевлаштуванням продавцем-консультантом до ФОП [PERSON] (наказ про прийняття на роботу від 15 грудня 2023 року №5). Згідно з копією наказу ФОП [PERSON] від 15 грудня 2023 року за №5 [PERSON] прийнято на посаду продавця-консультанта з 18 грудня 2023 року з посадовим окладом 6700 грн на місяць. Копія форма трудового договору від 15 грудня 2023 року містить тільки підпис [PERSON] .. Вказаний договір має дані щодо його безстроковості, оплати праці у розмірі 6700 грн на місяць, час роботи- понеділок-п`ятниця з 09-00 год до 17-00 год, суббота з 09-00 год до 15-00 год, обідня перерва з 12 до 13-00 год, вихідний-неділя, за погодженням вихідні дні можуть бути зміненими, оплачувана відпустка-24 календарні дні; договір підлягає реєстрації у державній службі зайнятості. Згідно з поясненнями сторін у судовому засіданні вказаний договір позивачем [PERSON] не підписувався, у центрі зайнятості не реєструвався. З копії актів від 15 грудня 2023 року за підписом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що [PERSON] відмовився від ознайомлення та підпису наказу про прийняття його на роботу від 15 грудня 2023 року, та не повернув примірник трудового договору із його підписом. З Індивідуальних відомостей про застраховану особу від 04 вересня 2024 року щодо [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , наявні дані щодо отримання заробітку (доходу) від страхувальника з кодом 3161001745 за грудень 2023 року-3190,56 грн (14 днів трудових відносин, страхові внески сплачені), за січень 2024 року-7100 грн (31 день, страхові внески сплачені), за лютий 2024 року-0,00 грн (29 днів, страхові внески не сплачені), за березень 2024 року-0,00 грн (31 день, страхові внески не сплачені), за квітень 2024 року-0,00 грн (30 днів, страхові внески не сплачені), за травень 2024 року-687,20 грн (23 дні, страхові внески сплачені). З відомостей Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів щодо [PERSON] за період з 4 кварталу 2023 року по 2 квартал 2024 року вбачається отримання ним доходів від [PERSON] за грудень 2023 року-3190,56 грн заробітної плати (сума утриманого податку-574,30 грн), за січень 2024 року-7100 грн заробітної плати (сума утриманого податку-1278 грн), за лютий 2024 року-0, за березень 2024 року-0, за квітень 2024 року-0, за травень 2024 року-687,20 грн заробітної плати (сума утриманого податку-0). З копії наказу ФОП [PERSON] від 30 січня 2024 року №01/01 вбачається, що [PERSON] , як продавцю-консультанту, надано відпустку без збереження заробітної плати за угодою сторін на період дії воєнного стану на 105 календарних дні з 01 лютого 2024 року по 15 травня 2024 року. Відповідно до копії акту від 30 січня 2024 року за підписом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що [PERSON] відмовився від ознайомлення та підпису наказу про відпустку. З копії актів від 16, 17, 20, 21, 22, 23 травня 2023 року за підписом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ,- [PERSON] був відсутній на роботі без попередження відсутності та без поважних причин 16 травня 2024 року з 09-00 год до 13-00 год, 17 травня 2024 року з 09-00 год до 18-00 год, 20 травня 2024 року з 09-00 год до 13-00 год, 21 травня 2024 року з 09-00 год до 12-00 год, 22 травня 2024 року з 09-00 год до 12-30 год, 23 травня 2024 року з 09-30 год до 12-00 год. Згідно з копією наказу ФОП [PERSON] від 23 травня 2024 року за №1/05 [PERSON] звільнено з посади продавця-консультанта з 23 травня 2024 року відповідно до акту про відсутність на робочому місці, ст.40 п.4 КЗпП України. Відповідно до копії акту від 23 травня 2023 року за підписом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ,- [PERSON] було вручено повідомлення про нарахування суми, належні при звільненні №01 від 23 травня 2024 року- сума до виплати-553,20 грн, [PERSON] для отримання коштів по компенсації невикористаної основної відпустки не з`явився і повідомлення про нарахування суми при звільненні не підписав. Звертаючись до суду із позовом [PERSON] посилається на наявність трудових відносин із відповідачем ФОП [PERSON] в період з 18 грудня 2023 року по 23 травня 2024 року, про що заперечення сторін під час судового розгляду відсутні, також позивач просить стягнути 18375 грн заробітної плати за вказаний період. Відповідно, право особи звернутися до суду із самостійно визначеними позовними вимогами узгоджується із обов`язком суду здійснити розгляд справи в межах таких вимог. Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно з ст.2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ст.21 КЗпП України). Відповідно до ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з фізичною особою. Також процес працевлаштування не обмежується лише укладенням трудового договору, він включає низку інших складових. При оформленні трудових відносин належить врахувати рекомендації Держпраці щодо вимог законодавства в частині працевлаштування працівників. Загалом, послідовність дій під час прийняття на роботу працівника така:1) особа подає відповідні документи щодо працевлаштування та пише заяву на прийняття її на посаду; 2) сторони укладають трудовий договір, після чого ФОП складає наказ (розпорядження) про прийняття на роботу працівника; 3) не пізніше ніж за один день до початку роботи ФОП надсилає до ДФС повідомлення про прийняття працівника на роботу; 4) ФОП ознайомлює працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та його посадовою інструкцією (якщо в роботодавця є такі документи); 5) вносить запис до трудової книжки. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу. Встановлення факту наявності трудових відносин між робітником і роботодавцем можливе при встановленні виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.ч.1, 4 ст.24 КЗпП України). За змістом ст.48 КЗпП України роботодавець на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхи в роботі. Копія трудової книжки [PERSON] не має відомостей про його працевлаштування до ФОП [PERSON] , згідно з поясненнями сторін у судовому засіданні трудова книжка при даному працевлаштуванні позивачем не подавалась і відповідні дані до неї не вносились. Копія відомості на виплату грошей №2-12 за грудень 2023 року має дані щодо нарахування [PERSON] 2568,40 грн, підпис останнього про отримання відсутній. Копія відомостей на виплату грошей №1-01, №2-01 за січень 2024 року має дані щодо нарахування [PERSON] 3000 грн, 2715,50 грн, підпис останнього про отримання відсутній. Відповідно до акту від 05 січня 2024 року за підписом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що [PERSON] готівку з каси підприємства у вигляді заробітної плати по відомості від 05 січня 2024 року щодо 2568,40 грн,-взяв самостійно, але відмовися у підписанні відомості про отриманння заробітної плати за період роботи з 18 грудня-31 грудня 2023 року. Відповідно до акту від 18 січня 2024 року за підписом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що [PERSON] готівку з каси підприємства у вигляді заробітної плати по відомості від 18 січня 2024 року щодо 3000 грн,-взяв самостійно, але відмовися у підписанні відомості про отриманння заробітної плати за період роботи з 01 січня-15 січня 2024 року. Відповідно до акту від 02 лютого 2024 року за підписом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вбачається, що [PERSON] готівку з каси підприємства у вигляді заробітної плати по відомості від 02 лютого 2024 року щодо 2715,50 грн,-взяв самостійно, але відмовися у підписанні відомості про отриманння заробітної плати за період роботи з 16 січня-31 січня 2024 року. За поданими\~суду сторонами\~доказами та\~їх позицією\~у судовому\~засіданні позивач\~ [PERSON] \~у період\~з 18\~грудня 2023\~року без\~письмової заяви\~про прийняття\~на роботу\~був фактично\~допущений відповідачем\~ФОП [PERSON] \~до виконання\~обов`язків продавця-консультанта\~із погодженням\~графіків роботи\~та оплати\~заробітної плати\~у розмірі\~визначеної законодавством\~мінімальної заробітної\~плати та\~додатково 10\~%\~від суми\~продажу до\~моменту його\~звільнення 23\~травня 2024\~року,\~при цьому\~письмовий договір,\~який підписаний\~обома сторонами,\~суду не\~поданий,\~так само\~суду не\~надані і\~відомості щодо внесення даних про працевлаштування до трудової книжки позивача. З даних підстав наявні трудові відносини між сторонами у період з 18 грудня 2023 року по 23 травня 2024 року, при цьому позивач, зокрема і в умовах воєнного стану, повинен був дотриматися умов, необхідних для укладення трудового договору, а саме скласти заяву про прийняття на роботу, подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку тощо, а також заявити вимогу про внесення до трудової книжки запису про його прийняття на роботу. Також за приписами ст.265 КЗпП України відповідач ФОП [PERSON] , як роботодавець, несе відповідальність за неналежне оформлення трудових відносин з працівником, зокрема, за допуск працівника до роботи без укладення трудового договору, несвоєчасну виплату заробітної плати тощо. Фізичні особи-підприємці є роботодавцями, якщо вони використовують працю найманих працівників, тому вони зобов`язані дотримуватися всіх вимог трудового законодавства. Вказане свідчить також про те, що сторони фактично усвідомлював відсутність оформлення трудових відносин належним чином та погоджувалися з цим. У трудових правовідносинах як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Принцип добросовісності в трудовому праві характеризується прагненням суб`єктів належним чином, сумлінно здійснювати трудові права і виконувати обов`язки, передбачені трудовим законодавством та трудовим договором. Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст.24 Закону України «Про оплату праці» виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Згідно з ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. Відповідно до ст.ст.29, 30 Закону України «Про оплату праці» при укладанні працівником трудового договору (контракту) роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть провадитися відрахування у випадках, передбачених законодавством; роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Ведення табельного обліку робочого часу на підприємствах, в установах і організаціях регламентується наказом Держкомстату України від 05 грудня 2008 року за №489 "Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці". Отже зміст\~вищенаведених норм\~свідчить,\~що роботодавець\~зобов`язаний\~забезпечити достовірний\~облік виконуваної\~працівником роботи\~шляхом ведення\~табеля обліку\~робочого часу,\~що за\~поданими суду\~сторонами доказами\~відповідачем,\~як роботодавцем,\~не здійснено,\~що унеможливлює\~здійснення належної\~перевірки наявності\~чи відсутності\~позивача на\~робочому місці\~під час\~виконання трудових\~обов`язків,\~зокрема і\~в період\~відпустки,\~на що\~посилається відповідач\~у судовому\~засіданні,\~також відповідачем\~ не\~надано відомостей\~стосовно припинення\~своєї діяльності\~внаслідок ведення\~бойових дій\~в Україні\~чи інших\~даних,\~що зумовило\~видання наказу\~про відпустку\~позивача,\~який за\~поданих доказів\~до відома\~останнього не\~доведений.\~Відповідно до\~ст.10\~Закону України\~"Про\~організацію трудових\~відносин в\~умовах воєнного\~стану",\~який набрав законної сили 24 березня 2022 року, роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. У разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства. З даних підстав відповідач, як роботодавець, порушила вимоги трудового законодавства, зокрема в частині належного оформлення трудових відносин із позивачем та обліку виконаної ним роботи і її оплати. Подані позивачем [PERSON] дані з Першого Українського міжнародного банку за період з 01 січня 2024 року по 31 січня 2024 року, з 01 лютого 2024 року по 29 лютого 2024 року, з 01 березня 2024 року по 31 березня 2024 року, з 01 квітня 2024 року по 3 квітня 2024 року, з 01 травня 2024 року по 31 травня 2024 року, з 01 червня 2024 року по 30 червня 2024 року, з 01 липня 2024 року по 31 липня 2024 року, з 01 серпня 2024 року по 31 серпня 2024 року, з 01 вересня 2024 року по 30 вересня 2024 року не містять відомостей, які можна було б розцінити поза розумним сумнівом як заробітну плату від ФОП [PERSON] .. Подана сторонами переписка з використанням засобів мобільного зв`язку (повідомлення від [PERSON] на адресу [PERSON] щодо попередження про можливість звільнення через неявку на роботу, повідомлення причин неявки; повідомлення від [PERSON] на адресу [PERSON] про можливість надання авансу, повідомлення про торгівлю і виручку, прохання виплати грошей, наявності заборгованості по зарплаті), поданий відповідачем записник із її та [PERSON] записами, що підтверджено ними у судовому засіданні, у сукупност із вказаними вище доказами, підтверджуєють наявність саме трудових відносин між ними. За даних обставин відповідач, як роботодавець, не забезпечила належного обліку виконаної позивачем роботи та її оплати в період з 18 грудня 2023 року по 23 травня 2024 року, що є підставою для її стягнення у судовому порядку. Відповідно до\~ст.8\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2024\~рік» мінімальна\~заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня 7100 грн, з 1 квітня 8000 грн. Невиплачена заробітна плата становить: за грудень 2023 року-3190,56 грн, січень 2024 року-7100 грн, за лютий 2024 року-7100 грн, за березень 2024 року-7100 грн, за квітень 2024 року-8000 грн, за 17 відпрацьованих днів у травні 2024 року-5912,94 грн, всього 38403,50 грн. Позивачем [PERSON] у судовому засіданні зазначено про отримання 1600 грн, 4755 грн, 4160 грн, 1150 грн у рахунок заробітної плати, всього 11665 грн. 38403,50-11665=26738,50 грн. Із врахуванням заявлених вимог на користь позивача підлягають стягненню 18375 грн заробітної плати. Також при вирішенні справи судом враховуються приписи ст.233 КЗпП України, відповідно до яких встановлені строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів. Так, відповідно до ч.ч.1, 2 даної норми працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених ч.2 цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст.116 КЗпП України). Вказані норми діють з 19 липня 2022 року. За змістом ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (ст.116), минуло не більше одного року. Вказані строки у трудових спорах перевіряються судом незалежно від доводів (заяв про це) сторін. Як зазначено вище, у трудових правовідносинах як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах, при цьому відповідачем за встановлених у судовому засіданні обставинах порушені істотні вимоги трудового законодавства, що є підставою для поновлення пропущеного позивачем (звільнення відбулося з 23 травня 2024 року, позов поданий до суду 21 жовтня 2024 року), як слабшою стороною у спірних правовідносинах, строку звернення до суду за вирішенням даного трудового спору. З даних підстав позов підлягає задоволенню повністю в межах заявлених вимог. Також при вирішенні справи судом враховується, що клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду від 17 квітня 2025 року судом, із врахуванням, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах, судом відхилено через необхідність сприяння як стороні позивача так і стороні відповідача у реалізації, зокрема права на правничу допомогу, що в свою чергу відповідає розумному балансу їх інтересів. Також при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову-на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення заробітної плати, у зв`язку з чим 1211,20 грн судового збору підлягають стягненню із відповідача в дохід держави. При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами під час судового розгляду із врахуванням змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Outcome: approved