Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

Короткий зміст позовної заяви У червні 2025 [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із зазначеним позовом, у якому просять припинити право власності Казенного підприємства Звягельської КЕЧ (району) на квартиру [ADDRESS] ; скасувати запис № 9033877 з Державного реєстру речових прав про право власності Казенного підприємства Звягельської КЕЧ (району) на спірну квартиру; скасувати запис № 38481271 з Реєстру прав власності на нерухоме майно про право власності [PERSON] та [PERSON] по 1/2 за кожним на спірну квартиру. В обґрунтування позову зазначають, що 14.02.2014 Звягельською міською радою видано свідоцтво про право власності на спірну квартиру за [PERSON] та [PERSON] . Однак, 12.03.2015 Казенне підприємство Звягельської КЕЧ (району) здійснило державну реєстрацію права власності спірної квартири в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі договору безоплатної передачі квартири у власність [PERSON] та [PERSON] від 07.12.2012, тим самим не даючи змоги позивачам зареєструвати вказану квартиру за позивачами. Доводи сторін у справі Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав, викладених у позові. Крім того зазначив, Зазначив, що свідоцтво про право власності позивачів на спірну квартиру є чинним, в судовому порядку визнано недійсним чи скасовано не було. Представник відповідача зазначив, що Звягельська міська рада не мала права видавати свідоцтво про право власності позивачів на спірну квартиру, оскільки процедура приватизації відбулась з порушеннями вимог Закону, а тому відповідач правомірно розпорядився спірною квартирою зареєструвавши в Державному реєстрі право власності на квартиру. Треті особи в судове засідання не прибули, про розгляд справи повідомлені, про причини неявки суду не повідомили, заяв/клопотань не подавали. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.12.2012 між Новоград-Волинською КЕЧ району (зміна назви на Звягельська КЕЧ (району) та [PERSON] , [PERSON] укладено договір безоплатної передачі квартири у власність, відповідно до умов якого [PERSON] , [PERSON] зобов`язуються безоплатно передати Новоград-Волинській КЕЧ району квартиру [ADDRESS] (а.с. 10). Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14.04.2010 № 2-110/10, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 01.07.2010, позов задоволено, зобов`язано Новоград-Волинську КЕЧ району відселити [PERSON] разом з своєю неповнолітньою дитиною - [PERSON] з аварійного будинку [ADDRESS] в інше благоустроєне жиле приміщення (а.с. 12, 16). На підставі\~звернення начальника\~Новоград-Волинської\~КЕЧ району\~від 27.11.2013,\~яке було\~подано на\~виконання рішення\~Новоград-Волинського\~міськрайонного суду\~від 14.04.2010\~№ 2-110/10,\~та протоколу\~засідання комісії\~з контролю\~за розподілом\~житла в\~гарнізонах Збройних\~Сил України\~№ 143\~від 13.11.2013,\~рішенням виконкому\~Новоград-Волинської\~міської ради\~від 09.12.2013\~№ 322\~затверджено список\~розподілу житлової\~площі поточного\~звільнення військовослужбовців Новоград-Волинського\~гарнізону для\~мешканців аварійного\~фонду за\~рішенням начальника\~гарнізону та\~видано ордер\~на житлове\~приміщення №\~9456\~ [PERSON] на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , на склад сім`ї з двох осіб: [PERSON] , син [PERSON] , 1999 р.н. із зняттям із квартирного обліку (а.с. 11, 18, 19, 22, 23). Наказом Новоград-Волинської міської ради № 14 від 14.02.2014 у порядку приватизації державного житлового фонду наказано передати квартиру [ADDRESS] у спільну власність [PERSON] та членам її сім`ї (а.с. 24). 14.02.2014\~виконавчим комітетом\~Новоград-Волинської\~міської ради\~на ім`я\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~видано видано\~свідоцтво-3\~про право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 26). Зазначене свідоцтво про право власності позивачів на спірну квартиру є чинним, в судовому порядку визнано недійсним чи скасовано не було. У 2025\~році [PERSON] \~звернулася до\~державного реєстратора\~із заявою\~про внесення\~змін щодо\~інформації про власника\~спірної квартири\~до Державного\~реєстру речових\~права на\~нерухоме майно,\~однак позивачці\~було відмовлено,\~оскільки у\~Державному реєстрі\~зареєстровано право\~власності на\~квартиру за Звягельською КЕЧ району, яку вона з сином приватизувала (а.с. 36, 37). Після отримання позивачами свідоцтва про право власності на квартиру, 12.03.2015 за заявою Новоград-Волинської КЕЧ району у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено реєстрацію права власності на спірну квартиру за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 за кожним на підставі договору безоплатної передачі квартири у власність від 07.12.2012 (а.с. 38). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 3 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема правочинів. Частиною 2 цієї статті визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Частиною 1 ст. 346 ЦК України передбачено підстави припинення права власності. Згідно із ч. 2 цієї статті право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Крім того, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (пункт 64, заява № 40450/04, від 15 жовтня 2009 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно із ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Статтями 3, 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі наймачу та членам його сім`ї квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у межах визначеної норми. При цьому, до членів сім`ї наймача включаються громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Отже, передача квартир у власність громадян у процесі їх приватизації здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації і оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації. При цьому, згідно із п. 5 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката. Судом встановлено, що спірна квартира правомірно вибула з державної власності Міністерства оборони України, а саме шляхом приватизації державного майна, тому запис про право власності на квартиру відповідача перешкоджає позивачам розпоряджатися належним їм майном. Судом також становлено, що свідоцтво про право власності позивачів на спірну квартиру є чинним, у судовому порядку визнано недійсним чи скасовано не було. За таких обставин, суд приходить до висновку, що наявні записи у Державних реєстрах порушують право позивачів на володіння, користування та розпорядження належним їм майном, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджується належними, допустимими і достатніми доказами, а тому підлягають задоволенню. Висновки за результатами розгляду позовної заяви За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved