Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідачки про розірвання шлюбу. Посилається на те, що 06 серпня 2020 року уклав шлюб, який зареєстрований Чернівецьким міським відділом ДРАЦС Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про що було складено відповідний актовий запис за № 791 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . За час шлюбу у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що в їхній сім`ї відбувся розлад через часті конфлікти та сварки, численні непорозуміння, незрозумілі звинувачення з побутових питань. Вказані події призвели до того, що фактичні шлюбні відносини з Відповідачкою припинилися. Впродовж тривалого часу, кожен з подружжя живе окремим життям, своїми особистими інтересами, спільно не проживають і спільного господарства не ведуть, що свідчить про фактичне припинення існування сім`ї. Дитина [PERSON] , [INFO] проживає із батьком, який сам опікується та доглядає за ним. Позивач вважає, що надалі збереження сім`ї є неможливим та миритися із Відповідачкою не бажає, тому просить розірвати шлюб між ними та встановити факт самостійного виховання та утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з довідки за № 03-14/24 від 24.06.2025 р. виданою закладом дошкільної освіти (Ясла-Садок) комбінованого типу № 45 «Країна дитинства, відомо що вихованням дитини займається батько [PERSON] , [INFO] , який цікавиться життям дитини та його успіхами, приводить в садок та забирає, відвідує батьківські збори, дбайливий до сина і його інтересів. Згідно з довідкою, яка видана Чернівецьким обласним спортивним клубом «Лідер» за № 269 від 25.06.2025 р., дійсно батько [PERSON] , [INFO] водить сина [PERSON] , [INFO] на тренування та оплачує заняття в секції карате. Аналізуючи пояснення свідків від 16.07.2025 р., підтверджується той факт, що [PERSON] , [INFO] самостійно виховує та утримує, щоденно піклується про здоров`я та навчання, забезпечує всіма необхідним речами та продуктами, бере активну участь у всіх медичних оглядах та лікуванні, створює сприятливі умови для розвитку сина [PERSON] , [INFO] . Водночас матір дитини [PERSON] , [INFO] не бере участі у вихованні сина [PERSON] , [INFO] і не проживає разом. Від позивача на адресу суду надійшла заява згідно якої просив розглянути справу у режимі відеоконференції, в судовому засіданні в режимі відео конференції просив шлюб розірвати та дитину залишити проживати з ним. Відповідачка в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З наведених у позовній заяві обставин, які згідно положень ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню оскільки визнані учасниками справи, встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 06.08.2020 року Чернівецьким міським відділом ДРАЦС Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). За час спільного шлюбу у сторін народилася дитина, а саме син [PERSON] , [INFO] . Сторони припинили шлюбні стосунки, не вбачають можливості примирення та збереження сім`ї. За таких обставин та у відповідності до положень ст.112 СК України, суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Водночас, сторони досягли згоди стосовно місця проживання дитини, участі у її вихованні та утриманні, що підтверджується договором між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини від 11 липня 2025 року, згідно якого визначили, що малолітня дитина [PERSON] , [INFO] залишається на самостійному вихованні та утриманні батька [PERSON] , [INFO] , тобто Позивача по справі. Відповідно до ст.109СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно роз`яснень, які містяться в п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст.109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. В силу ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. У відповідності до ст.ст.104, 114 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їхньої дитини. Як вбачається з матеріалів справи, питання щодо участі батьків у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , визначено за згодою його батьків, як це передбачено ч.1 ст.109 СК України. З огляду на викладене, вирішуючи питання щодо прав малолітньої дитини після розірвання шлюбу, суд бере до уваги позицію КЦС ВС, висловлену в постанові від 15 січня 2020 року, № 200/952/18, постанові № 338/143/20 (провадження №61-6809св21), а також домовленість батьків, зафіксовану в укладеному між ними договорі від 16 липня 2025 року. Крім цього, суд звертає на судову практику Великої Палати Верховного Суду, яка у своїй постанові від 02.04.2025 у справі №1 27/3622/24 зазначила, що в умовах дії режиму воєнного стану факт самостійного виховання батьком (або іншою особою) дитини може існувати і без наявного спору про право через обставини, в силу яких обсяг прав матері (батька) обмежується або припиняється. Удосконалюючи законодавство в умовах режиму воєнного стану, законодавець передбачив установлення факту самостійного виховання та утримання дитини як підставу для отримання відстрочки від мобілізації та/або звільнення з військової служби та чітко визначив порядок його встановлення виключно в судовому порядку, що унеможливлює встановлення такого юридичного факту в позасудовому порядку будь-яким іншим органом влади. У такий спосіб законодавцем установлено судовий контроль задля дотримання балансу між інтересами дитини, яка може залишитися без батьківського піклування, особи (батька чи матері щодо здійснення піклування) та народу України в особі держави в розумінні статті 65 Конституції України. Отже, за відсутності спору між батьками дитини щодо її виховання та утримання й визначення законодавством встановлення такого факту в судовому порядку, суд, оцінюючи доводи і докази, які підтверджують факт самостійного виховання особою дитини, досліджує обставини (події) у конкретних життєвих ситуаціях. Враховуючи вищенаведене, зокрема те, що Відповідачка самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, дитина проживає із батьком, і останній забезпечує її належними умовами для життя та розвитку, будучи її єдиним утримувачем і самостійно її виховуючи, необхідно встановити факт самостійного виховання та утримання дитини її батьком, тобто Позивачем. Це важливо для захисту інтересів дитини, яка може залишитися без належного батьківського піклування. Встановлення цього факту має юридичні наслідки для Позивача і іншого способу його підтвердження немає. Таким чином, подані позовні вимоги відповідають найкращим інтересам дитини.

Outcome: approved