Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-30 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю\~«ФІНПРОМ МАРКЕТ» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики №75993812 у розмірі 43\~785 грн. 30 коп., суму сплаченого судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп. та витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02.08.2021 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №75993812, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора. 21.12.2021 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ\~«ФК «Управління активами»\~укладено договір факторингу №2 112 від 21.12.2021 року за умовами якого останній набув право вимоги в тому числі за договором №75993812 від 02.08.2021 р. 31.03.2023 між ТОВ «ФК «Управління активами» та ТОВ\~«ФІНПРОМ МАРКЕТ»\~укладено договір факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 року, за умовами якого останній набув право вимоги в тому числі за договором №75993812 від 02.08.2021 р. Відповідно до реєстру прав вимог до договору факторингу ТОВ\~«ФІНПРОМ МАРКЕТ»\~набуло права грошової вимоги до [PERSON] на суму 43 785 грн. 30 коп., з яких: 13\~000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 30 785 грн. 30 коп. - сума заборгованості за відсотками. Всупереч умов договору, відповідач не виконав свого зобов`язання та не здійснив відповідного платежу для погашення заборгованості ні на рахунки ТОВ\~«ФІНПРОМ МАРКЕТ», ні на рахунки попередніх кредиторів. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ\~«ФІНПРОМ МАРКЕТ»\~за договором позики №75993812 від 02.08.2021 р. у розмірі 43 785 грн. 30 коп., що змусило позивача звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 28.08.2025 відкрите провадження у справі та призначений судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України не надходило. 08.09.2025 року відповідач [PERSON] подала відзив, в якому вказала, що не визнає позовних вимог ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» про стягнення заборгованості за договором позики, оскільки строк позовної давності за даним зобов`язанням сплив. Договір позики № 75993812 був укладений 02.08.2021 року строком до 31.08.2021 року. Відповідно до статей 257, 261, 266, 267 Цивільного кодексу України, трирічний строк позовної давності почався з моменту спливу строку повернення позики 31.08.2021 року і закінчився 31.08.2024 року. Оскільки позов подано після спливу встановленого строку, відповідач просить суд застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 30.09.2025 року відповідач [PERSON] надала письмові пояснення, в яких зазначила, що її не було повідомлено про укладення договорів факторингу між попередніми кредиторами та позивачем, а також відсутні докази направлення повідомлення про зміну кредитора, що суперечить вимогам ст. 516 ЦК України. Докази надані позивачем не підтверджують факту отримання позики відповідачем, не доводять наявності чи розміру заборгованості, а більшість копій не засвідчені належним чином. Позивач не довів своїх вимог, строк позовної давності сплив, а належних доказів заборгованості не надано, а тому відповідач просить суд, застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначає, що строк позовної давності ним не пропущений, оскільки відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню COVID-19, строки позовної давності продовжуються на строк дії карантину. Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії воєнного стану перебіг позовної давності також зупиняється. Позов подано в липні 2025 року, тобто в межах продовженого строку. Також відповідач зазначає, що в матеріалах справи містяться документи, що підтверджують перерахування коштів на картковий рахунок відповідача, зокрема електронна платіжна інструкція, довідка платіжної системи ТОВ «ФІНЕКСПРЕС» та лист первісного кредитора ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Позивач послався на норми Закону України «Про платіжні послуги» та Постанову НБУ №705, відповідно до яких такі документи мають статус первинних, посилання відповідача на відсутність доказів перерахування коштів є необґрунтованими, оскільки остання не надала жодних підтверджень з власного банківського рахунку. Щодо відступлення права вимоги позивач зазначив, що відсутність повідомлення боржника не звільняє його від виконання зобов`язань перед новим кредитором, що підтверджується судовою практикою Верховного Суду. Відповідач не надав доказів на спростування позовних вимог, а подані пояснення ґрунтуються лише на припущеннях. У зв`язку з цим представник позивача просить суд задовольнити позов у повному обсязі. \~ \~ \~ \~У зв`язку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Судом встановлено, що 02.08.2021 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики №75993812, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора N0sggLmES. Відповідно до п. 2 Договору про надання позики: сума позики становить 13000 грн., строк позики становить 29 днів, процентна ставка (базова, фіксована) за користування позикою становить 1,99 % в день. Договір позики було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» такий Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Позикодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі13\~000,00 грн. За повідомленням АТ КБ «Приватбанк» від 10.09.2025 року, отриманим на виконання ухвали суду про витребування доказів, на ім`я [PERSON] емітовано карту № [NUMBER] ( [NUMBER] , на яку 02.08.2021 року було зараховано кошти в сумі 13000,00 грн. 21.12.2021 між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ\~«ФК «Управління активами»\~укладено договір факторингу №2 112 від 21.12.2021 року за умовами якого останній набув право вимоги в тому числі за договором №75993812 від 02.08.2021 р. 31.03.2023 між ТОВ «ФК «Управління активами» та ТОВ\~«ФІНПРОМ МАРКЕТ»\~ укладено договір факторингу №310323-ФМ від 31.03.2023 року за умовами якого останній набув право вимоги в тому числі за договором №75993812 від 02.08.2021 р. Відповідно до реєстру прав вимог до договору факторингу ТОВ\~«ФІНПРОМ МАРКЕТ»\~набуло права грошової вимоги до [PERSON] на суму 43 785 грн. 30 коп., з яких: 13\~000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 30 785 грн. 30 коп. - сума заборгованості за відсотками. До позову додано розрахунок суми заборгованості [PERSON] за період з 02.08.2021 року по 13.08.2025 року, який здійснив позивач, на загальну суму 43 785 грн. 30 коп., з яких: 13\~000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 30 785 грн. 30 коп. - сума заборгованості за відсотками. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадкуТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли сааме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Також відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Верховний Суд, зокрема, у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19 зазначає, що «з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів». З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про те, що договір № 75993812 від 02.08.2021підписаний відповідачем відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», тим самим він акцептував пропозицію позикодавця та уклав кредитний договір шляхом введення одноразових ідентифікаторів. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк чи інша фінансова установа надає кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень ст.ст.512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1 ст.1078 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі №2-2035/11 викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 23.02.2022 року у справі №761/1543/20, від 23.02.2022, у постанові від 19.01.2022 року у справі №639/86/17, у постанові від 14.07.2021 року у справі №554/8549/15-ц. Відповідно до\~ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Оцінивши надані позивачем докази, суд вважає доведеним, що 02.08.2021 року між первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», правонаступником якого на підставі договорів факторингу є позивач, та [PERSON] було укладено кредитний договір № 75993812, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 13\~000 грн. строком на 29 днів зі сплатою за користування кредитними коштами 1,99 % річних в день. Оскільки [PERSON] свої зобов`язання за цим договором належним чином не виконала, то у неї виникла заборгованість перед первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», яка в подальшому за договорами факторингу перейшла до позивача ТОВ «Фінпроммаркет». Разом з тим, вирішуючи питання про розмір заборгованості за кредитним договором суд вважає, що стягненню підлягає заборгованість за тілом кредиту в розмірі 13000 грн., а також 7502 грн. 30 коп. процентів за користування кредитом (13000 грн. * 1,99 % /100 *29 днів =7502 грн. 30 коп.), а всього 20502 грн. 30 коп. Позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами в розмірі 30785грн. 30 коп., однак не надав суду жодних доказів щодо підстав та способу нарахування заборгованості за відсотками у пред`явленому розмірі. Також суду не надано доказів пролонгації кредитного договору, яка передбачена розділом 7 Правил надання грошових коштів у позику. Суд звертає увагу позивача на те, що припис абзацу 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове поверненння кредиту згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах, тобто у випадку подальшого прострочення виконання зобов`язання, права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України. Дана позиція суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові у постанові від 28.03.2018 року у справі №14-10цс18, та у постанові від 06.02.2019 року у справі № 175/4753/15-ц. Що стосується доводів відповідача на те, що на час подання позову закінчився строк позовної давності суд зазначає, що згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені\~статтями 257,\~258,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Пунктом 1 Постанови КМУ від 09.12.2020 року № 1236 було установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 р. до 30 червня 2023 р. на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р.\~№211 Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, від 20 травня 2020 р.\~№ 392\~Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 та від 22 липня 2020 р.\~№ 641\~Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Таким чином, карантин діяв в період з 11.03.2020 року до 30.06.2023 року. Пункт 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який зупиняв перебіг строку позовної давності на період дії воєнного стану, тобто з 22.02.2022 року і до його закінчення, було виключено лише на підставі Закону України №4434-IX від 14.05.2025 року, який набув чинності через три місяці з дня його опублікування, а саме з 03.06.2025 року. Враховуючи те, що строк дії кредитного договору закінчився 31.08.2021 року, а позов подано до суду 14.08.2025 року, суд приходить до висновку, що строк позовної давності позивачем не пропущено. На підставі викладеного, суд вважає, що наявні достатні підстави для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу в розмірі 20502 грн. 30 коп. Відповідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких відносяться витрати на професійну правничу допомогу, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з платіжною інструкцією №579938183.1 від 08.08.2025 року позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2422 грн. 40 коп. (а.с. 8), враховуючи норми ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» про те, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового\~збору, який він просить стягнути з відповідача. Враховуючи результат вирішення спору,

Outcome: partial