Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» звернулось до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, та просило стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» суму заборгованості за Договором позики №7193239 від 18.03.2023 року у розмірі 37490 грн., з яких 9200 грн. - тіло кредиту, 28290 грн. - проценти за користування кредитом, а також судові витрати, мотивуючи позовні вимоги тим, що позивач на підставі Договору факторингу № 01.02-55/23 від 25.09.2023 року є новим кредитором за Договором позики №7193239 від 18.03.2023 року, за яким у [PERSON] виникла заборгованість. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.08.2025 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб. Вказану ухвалу було надіслано відповідачу [PERSON] рекомендованим листом з повідомленням на адресу реєстрації, яку він отримав 11.09.2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №0610278086391, а також ухвалу було надіслано на адресу електронної пошти [INFO] (доставлено до електронної скриньки 20.08.2025 року 17:38:49) однак ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду подано не було. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позов частково обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах ст. 526, 527, 530, 536, 610-611, 625, 629, 634, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України. Відповідно до ст. 1054,1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» , якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Правова позиція щодо застосування вказаних норм чинного законодавства викладена у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19. Відповідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. 18.03.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», яке є фінансовою установою, та [PERSON] було укладено електронний Договір позики (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) №7193239, який був підписаний [PERSON] одноразовим ідентифікатором [NUMBER]. Згідно з п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.4 Договору сума позики складає 9200 грн., строк позики - 30 днів (дата надання позики -18.03.2023 року, дата повернення позики -17.04.2023 року), тип процентної ставки - фіксована; базова процентна ставка за перший день користування Позикою - 22,21%, базова процентна ставка з другого дня користування Позикою - 2,50% до дати повернення Позики. Відповідно до п. 28 Договору, номер електронного платіжного засобу Позичальника - [NUMBER] . Щодо тіла кредиту. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем [PERSON] заборгованість по тілу кредиту не сплачувалася, тому підлягає стягненню тіло кредиту у розмірі 9200 грн.; отримання відповідачем [PERSON] грошових коштів підтверджується довідкою ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» від 25.02.2025 року № КД-000013238/ТНПП. Щодо процентів за користування кредитом та ст. 625 ЦК України. З розрахунку позивача вбачається, що заборгованість відповідача [PERSON] за процентами за користування кредитом складає 28290 грн. У постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04.02.2020 року у справі № 912/1120/16, та уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Крім того, у постанові від 23 травня 2018 року по справі № 910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною 2 статті 625 ЦК України. Однак, позовні вимоги про стягнення процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивачем ТОВ «Свеа Фінанс» не заявлялися, однак останнє не позбавлене можливості скористатися таким правом у майбутньому. Разом з тим, суд звертає увагу позивача, що відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Таким чином, проценти за користування кредитом становлять 8713,32 грн. (9200 грн. * 22,21% * 1 день) + (9200 грн. *2,50% *29 днів) = 2043,32 грн. + 6670 грн. = 8713,32 грн., а не 28290 грн. як заявлено позивачем. Щодо правонаступництва. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 25.09.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Росвен Інвест Україна (змінило найменування на ТОВ «Свеа Фінанс») було укладено Договір факторингу № 01.02-55/23, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Свеа Фінанс» свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі і за Договором позики (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) № 7193239 від 18.03.2023 року. Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню, тобто необхідно стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість за Договором позики (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) № 7193239 від 18.03.2023 року у розмірі 17913,32 грн., з яких 9200 грн. - тіло кредиту, 8713,32 грн. - проценти за користування кредитом. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» судовий збір у розмірі 1162,75 грн., тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог (позов задоволено на 48%).

Outcome: partial