Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

22.07.2025 [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Слобожанської міської ради Чугуївського району Харківської області, у якій просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] , до складу домоволодіння входить: житловий будинок літ. А-1, загальною площею 79,9 кв.м, житловою площею 52,4\~кв.м, літня кузня літ. Б, гараж літ. Д, погріб літ. Г, вбиральня літ. Е, огорожа № 1, ворота № 2, свердловина № 4. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що батьками позивача [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] . [INFO] померла мати [PERSON] - [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з нею на час її смерті [INFO] була зареєстрована [PERSON] . Після смерті [PERSON] - [PERSON] прийняла спадщину у передбаченому законом порядку. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 07.08.2024 приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Трубніковою В. В., на підставі заповіту, посвідченого секретарем Геніївської сільської ради 30.08.2016, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її дочка [PERSON] , у тому числі з урахуванням 1/2 частки, від якої відмовилася дочка спадкодавця [PERSON] . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з 3/4 часток у праві власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Спадкове майно належало померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Готвальдівською ДНК 19 лютого 1993 року. Під час отримання [PERSON] спадщини після смерті матері з`ясувалося, що [PERSON] була власницею лише 3/4 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Інша 1/4 частина будинку належала на праві власності [PERSON] (рідній тітці [PERSON] по батьківській лінії). [PERSON] народилася [INFO] , її батьками були [PERSON] та [PERSON] . 20.02.1971 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище " [PERSON] ". Батько [PERSON] - [PERSON] народився [INFO] , його батьками були [PERSON] та [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] . Згідно погосподарського обліку Геніївського старостинського округу Слобожанської селищної ради, [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою разом з нею на час її смерті [INFO] була зареєстрована [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Житловий будинок по [ADDRESS] побудований в 1965 році. З 1965\~року по 1976 рік були відкриті особові рахунки в погосподарській книзі Виконкому Геніївської сільської ради народних депутатів: 3/4 частини будинку зареєстровано на [PERSON] та 1/4 частина будинку на [PERSON] . Після смерті [PERSON] 3/4 частини будинку на підставі права на спадщину за законом зареєстровано за [PERSON] . А 1/4 частина будинку так і залишилася належати [PERSON] . Відповідно до Свідоцтва про право власності на житловий будинок, яке видане 16.02.1993 Виконкомом Геніївської сільської ради народних депутатів, Виконком засвідчив, що 1/4 частина житлового будинку в [ADDRESS] , дійсно належить [PERSON] . Свідоцтво видане на підставі рішення Виконкому №\~289 від 21.08.1990 року. 22 серпня 2024 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Трубнікової В. В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку в праві власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , однак нотаріусом було відмовлено останній у видачі свідоцтва у зв`язку з неналежністю майна спадкодавцю. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, 19.03.2024 за заявою [PERSON] нотаріусом було заведено спадкову справу №\~22/2024 після померлої [INFO] [PERSON] . [PERSON] є дочкою померлої. На день смерті матері була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Спадкодавець заповіла все своє майно в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на користь [PERSON] , яка спадщину прийняла. [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку в праві спільної власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про об`єкт нерухомого майна, виданої КП "Зміївське БТІЗМА" 16.05.2024 року за р. № 1305, це майно належить [PERSON] , яка є тіткою [PERSON] . Також, заявницею були надані довідки про реєстрацію за однією адресою [PERSON] та [PERSON] на день смерті останньої, а саме на [INFO] . Спадкова справа до майна [PERSON] не заводилася, заповіти від її імені не посвідчувалися. У зв`язку з неналежністю майна [PERSON] , видача свідоцтва про право на спадщину неможлива. Разом з тим, позивач [PERSON] не знала, що житловий будинок в с.\~Геніївка Чугуївського району Харківської області в цілому не належав її батькам, оскільки все своє життя вона з батьками, сестрою та [PERSON] , проживали в зазначеному будинку. [PERSON] померла [INFO] , на той час [PERSON] було тринадцять років та вона вважала [PERSON] своєю бабусею і навіть не розуміла та не замислювалася над питанням права власності на будинок. Її сім`я займала весь будинок в цілому, повністю ним володіла та користувалася, несла всі витрати по його утриманню. Жодного разу, після смерті [PERSON] , її часткою у будинку ніхто не цікавився та не заявляв своїх прав на цю частку. Так, з лютого 1990 року [PERSON] та її родина добросовісно володіли 1/4 часткою будинку, відкрито, безперервно здійснювали його обслуговування, вели необхідні ремонтні роботи. На даний час батьки позивача, які разом зі нею володіли частиною будинку, померли, а сестра припинила своє володіння будинком після того, як одружилася та змінила своє місце проживання. Таким чином володіння та користування [PERSON] вказаним житловим будинком не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного, позивач вважала, що добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном на протязі тридцяти п`яти років, а тому набула права власності на 1/4 частину спірного житлового будинку в порядку набувальної давності, у зв`язку з чим звернулася до суду з цим позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 25.07.2025 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 25.08.2025. 25.08.2025 за клопотанням представника позивача [PERSON] витребувано від Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області наступні відомості: чи звертався будь-хто до нотаріальної контори з заявами про прийняття або відмову від спадщини (в тому числі і з заявами про відкликання заяв про прийняття спадщини), а також за видачею свідоцтва про право на спадщину після після померлої [INFO] [PERSON] , разом з відповідним витягом зі спадкового реєстру; чи залишила заповіт [PERSON] , яка померла [INFO] , та відкладено підготовче засідання на 01.10.2025. 02.09.2025 надійшла витребувана інформація. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 01.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.11.2025. Під час судового розгляду представник позивача [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у заяві від 29.07.2025 просив проводити судовий розгляд за його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Вислухавши представника позивача, дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З копії свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00044042364 від 14.03.2024 вбачається, що батьками позивача [PERSON] , [INFO] , були [PERSON] та [PERSON] (а. с. 19, 22). З копії паспорта громадянина України [NUMBER] вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрована з 21.09.2011 за адресою: [ADDRESS] (а. с. 12-13). Відповідно до копій свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , були [PERSON] та [PERSON] (а.\~с. 20, 24). З копії\~свідоцтва про\~народження Серія\~ [NUMBER] ,\~виданого 20.07.1956\~Бюро записів\~громадянського стану Зміївської районної ради народних депутатів Харківської області вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , були [PERSON] та [PERSON] (а. с. 22). Згідно довідки № 01-44/2921 від 25.09.2024, виданої Державним архівом Харківської області, метричні книги Рождество-Богородицької церкви села Геніївки Зміївського повіту Харківської губернії за 1914 рік на зберігання до архіву не надходили (а. с.27). Позивачем в позовній заяві зазначено, що [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] та, відповідно, рідною тіткою матері позивача [PERSON] - [PERSON] , вказаний факт стороною відповідача не спростовувався. З копії свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] вбачається, що [INFO] у віці [INFO] в с. Геніївка Зміївського району Харківської області помер [PERSON] (а. с.25). [INFO] в с Геніївка Готвальдівського району Харківської області у віці 75\~років померла [PERSON] (а. с. 26). За інформацією з погосподарського обліку Геніївського старостинського округу Слобожанської селищної ради, наданої Виконкомом Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області за № 87/05/3-14 від 21.08.2024, вбачається, що [PERSON] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , за вказаною адресою разом з нею на час її смерті 07.02.1990 були зареєстровані також: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а. с. 29). З копії свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 16.02.1993 Виконкомом Геніївської сільської ради народних депутатів на підставі рішення Виконкому № 289 від 21.08.1990, вбачається, що 1/4 частка житлового будинку в [ADDRESS] , належить [PERSON] . Право власності на 1/4 частку зазначеного житлового будинку зареєстровано в Зміївському МДПБТІ та записане в реєстрову книгу № 3 під реєстровим № 319 24.01.1993 (а. с. 30, 42). Згідно довідки № 115 від 12.09.1993 року, виданої Виконавчим комітетом Геніївської сільської ради народних депутатів Зміївського району Харківської області, житловий будинок по [ADDRESS] , побудований в 1965 році. З 1965 року по 1976 рік були відкриті особові рахунки в погосподарській книзі Виконкому Геніївської сільської ради народних депутатів: 3/4 частини будинку зареєстровано на [PERSON] та 1/4\~частина будинку на [PERSON] . Після смерті [PERSON] 3/4\~частини будинку на підставі права на спадщину за законом зареєстроване за [PERSON] . А 1/4 частина будинку так і залишилася належати [PERSON] , яка померла [INFO] (а. с. 31). З копії свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] вбачається, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] (а. с. 18). Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина, яку у встановленому законом порядку прийняла її дочка [PERSON] 07.08.2024 приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Трубніковою В. В. [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Свідоцтво видане на підставі заповіту, посвідченого секретарем Геніївської сільської ради 30.08.2016, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її дочка [PERSON] , у тому числі з урахуванням 1/2 частки, від якої відмовилася дочка спадкодавця [PERSON] . Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається з 3/4 часток у праві власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Спадкове майно належить померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Готвальдівською ДНК 19 лютого 1993 року (а. с. 15, 16, 44, 45). 22 серпня 2024 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Трубнікової В. В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Трубнікової В. В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.08.2024 № 363/02-31, [PERSON] на підставі статті 49 Закону України "Про нотаріат" було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з неналежністю зазначеного майна спадкодавиці [PERSON] (а. с. 53). Позивачем надано копію технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] виготовленим КП "Зміївським БТІЗМА" Зміївської міської ради Чугуївського району 19.04.2024 на замовлення [PERSON] (а. с. 32-37, 46-51). Згідно звіту про незалежну оцінку ринкової (оціночної) вартості житлового будинку садибного типу загальною площею 79,9 кв.м. розташованого за адресою: [ADDRESS] складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ "ІНФО-ЦЕНТР КОНСАЛТ", вартість зазначеного об`єкту складає 24 000 грн 00 коп. (а. с. 38-52). Відповідно до інформації, наданої завідувачем Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області [PERSON] на виконання ухвали суду від 25.08.2025 про витребування доказів, після смерті [INFO] [PERSON] , з заявами про прийняття або відмову від спадщини, у встановлений законом шестимісячний термін до нотаріальної контори ніхто зі спадкоємців не звертався. Заповіти в конторі не складалися. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Також надано відповідні витяги зі спадкового реєстру (а. с. 96-71). Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно з п. 13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав", можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15, 16 ЦК\~України, а також частини четвертої\~статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі, якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст. 344 ЦК України, про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі №\~755/16913/16-ц та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2020 року у справі № 552/1354/18. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17 зазначила, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом\~статті 2 Цивільного кодексу України\~є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідки, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої\~статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Позивачем у позовній заяві, та її представником під час судового розгляду доведено наявність сукупності обставин необхідних для набуття права власності [PERSON] за набувальною давністю. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] постійно з 1990 року проживає в спірному житловому будинку, і за увесь минулий час користується ним в цілому, доглядає за ним, та вважає його родинним будинком. Тобто позивач відкрито, безперервно володіє нерухомим майном. Враховуючи, що позивач добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном більше десяти років, а саме: 1/4\~частиною житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на вказане майно не претендують інші особи, відповідачем спростувань вказаних обставин та вимог про повернення зазначеного нерухомого майна не заявлено, відсутні норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Оскільки позивач не вимагала відшкодування судових витрат, з урахуванням характеру спірних правовідносин та дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України.

Outcome: approved