Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі відповідач) про зміну розміру і способу стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони є батьками малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її повному утриманні. Судовим наказом Козівського районного суду Тернопільської області від 06.02.2025 ухвалено стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.02.2025 і до досягнення дитиною повноліття. Позивач покликається на те, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів, витрати на утримання дитини значно зросли, дитина розпочала навчання у 1 класі, що потребує додаткових витрат на придбання одягу та взуття, канцелярського приладдя. Також дитина часто хворіє, неодноразово перебувала на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, що спричинило значні витрати на медикаменти, консультації лікарів, діагностику та реабілітацію. Крім цього, позивач вказує, що на даний час не працевлаштована, її доходи значно зменшилися, а тому вона позбавлена можливості забезпечувати належний рівень утримання дитини. Натомість відповідач - особа працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, на даний час проходить службу в ЗСУ у Військовій частині [NUMBER] , відтак, на переконання позивача, має об`єктивну можливість сплачувати аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частки доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ураховуючи викладене, позивач просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, визначений судовим наказом Козівського районного суду Тернопільської області від 06.02.2025 у справі №951/73/25 та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 18.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Судове засідання призначено на 13.10.2025. Ухвалою суду від 13.10.2025 судовий розгляд цивільної справи відкладено на 03.11.2025. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала заяву від 03.11.2025, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просила їх задовольнити, справу просила розглянути без її участі, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився з невідомих для суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, жодних заяв чи клопотань до суду не подавав. На підставі наведеного, ухвалою суду від 03.11.2025 визначено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення у цивільній справі. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.09.2019 (а.с. 8). За змістом довідки №262/3-16 від 16.09.2025, виданої виконкомом Козівської селищної ради, [PERSON] проживає разом з дочкою [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Відповідно до судового наказу Козівського районного суду Тернопільської області від 06.02.2025 у справі №951/73/25 ухвалено стягувати з [PERSON] ( [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] ( [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.02.2025 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7). З трудової книжки серії [NUMBER] , дата заповнення 18.03.2024, виданої [PERSON] , встановлено, що 23.04.2025 [PERSON] звільнено з роботи в ТОВ «С-М» за згодою сторін згідно з пунктом 1 статті 36 КЗпП України (запис №4) (а.с. 9-10). Згідно з довідкою від 15.09.2025 №01-18/148, виданою Козівським ліцеєм №1 Козівської селищної ради, [PERSON] , [INFO] , навчається в 1-В класі Козівського ліцею №1 Козівської селищної ради (а.с. 11). З довідки від 15.09.2025, виданої КНП «Козівська центральна районна лікарня» Козівської селищної ради вбачається, що [PERSON] , [INFO] , відноситься до групи частохворіючих дітей (а.с. 12). Зі змісту довідки форми ОК-5, яка містить індивідуальні відомості про застраховану особу [PERSON] з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, сформованої станом 08.09.2025, встановлено, що починаючи з травня 2025 року, відомості про одержаний нею дохід відсутні (а.с. 14-15). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ (78912) від 17.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141\~Сімейного кодексу\~України (далі СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180\~СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. За вимогами положень статті 181\~СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини другої статті 182\~СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Встановлено, що між сторонами у справі виник спір з приводу зміни способу стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , визначеного судовим наказом Козівського районного суду Тернопільської області від 06.02.2025 у справі №951/73/25. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України). За змістом частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.09.2018 у справі №486/466/18 зазначив, що право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, зміна способу стягнення аліментів (частина третя статті 181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (частина перша статті 192 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані між собою. Зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів. Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів визначається судом з урахуванням фактичних обставин справи, встановлених судом. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05.02.2014). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Зазначена правова позиція неодноразово підтримана Верховним Судом у постановах від 30.06.2020, у справі № 343/945/19, від 12.01.2022 у справі № 545/3115/19, від 23.05.2022 у справі № 752/26176/18. Таким чином, ураховуючи, що дитина проживає разом з позивачем, позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів, зокрема, присудити стягнення аліментів у частці від доходу, суд дійшов висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів, визначеного рішенням суду, з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) відповідача. Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів, суд, ураховуючи вік та матеріальне становище дитини, зокрема те, що зі збільшенням віку дитини зросли її потреби та витрати на її утримання, матеріальне становище відповідача, який є працездатним, при цьому відомості про незадовільний стан його здоров`я відсутні, матеріальне становище позивача, яка на час розгляд справи не працює та стабільного доходу не має, рекомендований законодавцем мінімальний розмір аліментів на одну дитину, дійшов переконання про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. З огляду на наведене, суд вважає, що визначений спосіб стягнення і розмір аліментів відповідає принципам розумності та справедливості та забезпечить потреби і нормальні умови життя дитини [PERSON] , [INFO] . Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. За змістом пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України). Оскільки згідно з вимогами пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved