Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

Перший заступник керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі органу уповноваженого\~державою здійснювати\~відповідні функції\~у спірних\~правовідносинах Управління\~Державного агентства\~з розвитку\~меліорації,\~рибного господарства\~та продовольчих\~програм у\~Полтавській області\~(Полтавський\~рибоохоронний патруль),\~Пирятинської міської\~ради Полтавської\~області до\~ [PERSON] про\~відшкодування шкоди,\~заподіяної навколишньому\~природному середовищу\~внаслідок незаконного\~зайняття рибним\~добувним промислом та просить суд стягнути з [PERSON] на користьдержави шкоду, заподіяну навколишньому природному середовищу (водним живим ресурсам) у розмірі 41021,00 грн. Позов мотивує тим, що Лубенською окружною прокуратурою Полтавської області за результатами вивчення матеріалів кримінального провадження №12023175580000097 від 11 квітня 2023 року за ч. 1 ст. 249 КК України встановлено підстави для вжиття заходів представницького характеру в інтересах держави в особі Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Полтавській області (Полтавський рибоохоронний патруль). Вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 08 червня 2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України. За цим вироком у результаті кримінального правопорушення [PERSON] довкіллю (водному об`єкту) заподіяно істотну шкоду на загальну суму 41021,00 грн, що підлягає відшкодуванню. Положенням про Державне агентство меліорації та рибного господарства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 895 від 30 вересня 2015 року (далі Положення), Держрибагенство відповідно до покладених на нього завдань, окрім іншого, здійснює державний нагляд (контроль) у галузі охорони, використання та відтворення водних біоресурсів у виключній (морській) економічні зоні України, територіальному морі, внутрішніх водоймах України та водах за межами юрисдикції України щодо рибальських суден, що плавають під Державним Прапором України, відповідно до міжнародних договорів України, а також контролює діяльність територіальних органів Держрибагенства. Положенням передбачено, що Держрибагенство (орган рибоохорони) здійснює свої повноваження безпосередньо, а також через утворені в установленому порядку територіальні органи (органи рибоохорони). Відповідно до Положення Управління Державного агентства з меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Полтавській області (далі Полтавський рибоохоронний патруль), затвердженого наказом Держрибагенства від 15 лютого 2024 року № 77, Полтавський рибоохоронний патруль є територіальним органом Державного агентства рибного господарства України, діє у його складі як відокремлений структурний підрозділ і йому підпорядковується. Повноваження Полтавського рибоохоронного патруля поширюються на Полтавську область, територію та акваторію водного об`єкта в межах районів діяльності, визначених Держрибагенством. Згідно Положення про Управління Державного агентства з меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Полтавській області, Полтавський рибоохоронний патруль має право подавати позови про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктами господарювання та громадянами внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів. З огляду на зазначені положення чинного законодавства України, беручи до уваги те, що порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища вчинено на території Полтавської області, то саме Управління Державного агентства з меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Полтавській області є органом, уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах щодо стягнення невідшкодованої суми збитків, завданих незаконним виловом живих водних біоресурсів. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Поняття «інтереси держави» на даний час в законі не закріплене, проте таке визначення міститься в рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/99 від 8 квітня 1999 року, згідно з яким поняття «інтереси держави» є оціночним і в кожному конкретному випадку прокурор або його заступник самостійно визначає, з посиланням на законодавство, підстави подання позову, вказує в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Статтею 13 Конституції України передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і не використовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси). В Україні фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища здійснюється за рахунок Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів, коштів підприємств, установ та організацій, фондів охорони навколишнього природного середовища, добровільних внесків та інших коштів. Відтак, несплата відповідачем визначеного в установленому законом порядку розміру шкоди, заподіяної незаконним виловом живих водних біоресурсів, не лише безпосередньо зачіпає майнові та економічні інтереси держави, а й вплине на недофінансування державою природоохоронних заходів, спрямованих на забезпечення екологічної безпеки життєдіяльності людини, яка є невід`ємною умовою сталого економічного та соціального розвитку України. За ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» (далі Закон), представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист таких інтересів, у випадках та порядку, встановлених законом. При цьому прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (ч. 3 ст. 23 Закону). Чинним законодавством чітко не визначено, що необхідно розуміти під «нездійсненням або неналежним здійсненням суб`єктом владних повноважень своїх функцій», у зв`язку з чим прокурор у кожному випадку обґрунтовує та доводить наявність відповідних фактів самостійно з огляду на конкретні обставини справи. Прокурор з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді звертався до Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Полтавській області (далі Управління) з повідомленням про порушення вимог чинного законодавства та повідомив його про вжиття заходів з метою відшкодування державі завданої шкоди, однак Управління ні в суді під час здійснення кримінального провадження, ні після ухвалення судом вироку таких заходів не вживало. Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 зазначено, що сам факт не звернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити порушені державні інтереси, свідчить про те, що вказаний суб`єкт неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. Отже, Управлінням, як уповноваженим державою органом у спірних правовідносинах, протягом розумного строку не вжито ефективних заходів щодо захисту порушених інтересів держави. Прокуратурою на виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» попередньо повідомлено позивача про звернення з відповідним позовом. У судовому засіданні прокурор Пирятинського відділу Лубеської окружної прокуратури Полтавської області позов підтримав у повному обсязі з підстави викладених фактів ув останньому, просив його задовольнити. Представник позивача Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Полтавській області (Полтавський рибоохоронний патруль) просив суд проводити судові засідання без участі представника. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник позивача Пирятинської міської ради Соловйов Р.Ю. позовні вимоги прокурора підтримав у повному обсязі, з підстав викладених останнім у позові. Просив розглядати справу за його відсутності, про що подав заяву. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розглядом справи повідомлений належним чином. Відповідно до відповіді № 1486104 від 17.06.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 28). Суд, заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом установлено, що вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 08 червня 2023 року затверджено угоду про визнання винуватості від 21 квітня 2023 року, укладену між заступником керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області Дігтярем Антоном Олеговичем та підозрюваним [PERSON] , за участі захисника Орла Володимира Івановича. [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк один рік. На підставі статей 75, 76 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи. Вироком також вирішено питання речові докази. Цим вироком Пирятинського районного суду Полтавської області від 08 червня 2023 року встановлено, що 11.04.2023, близько 10 год. 00 хв., [PERSON] порушуючи вимоги ст. 27 Закону України «Про тваринний світ», розділу IV «Правил любительського та спортивного рибальства», затверджених Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 700 від 19.09.2022 року, наказу Державного агентства меліорації та рибного господарства України № 98 від 24.03.2023 «Про встановлення весняно-літньої заборони на лов риби, інших водних біоресурсів у рибогосподарських водних об`єктах в районах діяльності (контролю) Полтавського рибоохоронного патруля у 2023 році», діючи умисно, в період нересту, за допомогою раніше встановлених знарядь - двох сіток мисинових та риболовецького ятеру, виловив водні живі ресурси, а саме: рибу «Карась сріблястий» загальною кількістю 13 шт., вартістю 1581 грн. за одиницю, рибу «Синець» в кількості 4 шт., вартістю 1581 грн. одиницю, рибу «Краснопірка» в кількості 5 шт., вартістю 1564 грн. за одиницю та рибу «Окунь» в кількості 2 шт., вартістю 3162 грн. за одиницю, чим спричинив матеріальних збитків рибогосподарським водним об`єктам України на загальну суму 41021 грн. (згідно такс затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1209 від 21 листопада 2011 року «Про затвердження такс для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяно внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів») та, відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 10.12.2004 № 17 «Про судову практику у справах про злочини та інші правопорушення проти довкілля», заподіяв істотну шкоду. Згідно Положення про Державне агентство меліорації та рибного господарства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 895 від 30 вересня 2015 року (далі Положення), Держрибагенство відповідно до покладених на нього завдань, окрім іншого, здійснює державний нагляд (контроль) у галузі охорони, використання та відтворення водних біоресурсів у виключній (морській) економічні зоні України, територіальному морі, внутрішніх водоймах України та водах за межами юрисдикції України щодо рибальських суден, що плавають під Державним Прапором України, відповідно до міжнародних договорів України, а також контролює діяльність територіальних органів Держрибагенства. Положеннм передбачено, що Держрибагенство (орган рибоохорони) здійснює свої повноваження безпосередньо, а також через утворені в установленому порядку територіальні органи (органи рибоохорони). Відповідно до положення Управління Державного агентства з меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Полтавській області затвердженого наказом Декржавного агенства з розвитку меліорації, рибного господатсрва та продовольчих программ від 15.02.2024 № 77, (Полтавський рибоохоронний патруль), є територіальним органом Державного агентства рибного господарства України, діє у його складі як відокремлений структурний підрозділ і йому підпорядковується. Повноваження Полтаського рибоохоронного патруля поширюються на Полтавську область, територію та акваторію водного об`єкта в межах районів діяльності, визначених Держрибагенством, який згідно положення Управління Державного агентства з меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Полтавській області має право подавати позови про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктами господарювання та громадянами внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів. З огляду на зазначені положення чинного законодавства України, беручи до уваги те, що порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища вчинено на території Полтавської області, то саме Управління Державного агентства з розвитку меліорації, рибного господарства та продовольчих програм у Полтавській області (Полтавський рибоохоронний патруль) є органом, уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах щодо стягнення невідшкодованої суми збитків, завданих незаконним виловом живих водних біоресурсів. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Поняття «інтереси держави» на даний час в законі не закріплене, проте таке визначення міститься в рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/99 від 8 квітня 1999 року, згідно з яким поняття «інтереси держави» є оціночним і в кожному конкретному випадку прокурор або його заступник самостійно визначає, з посиланням на законодавство, підстави подання позову, вказує в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Статтею 13 Конституції України передбачено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і не використовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси). В Україні фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища здійснюється за рахунок Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів, коштів підприємств, установ та організацій, фондів охорони навколишнього природного середовища, добровільних внесків та інших коштів. Відтак, несплата відповідачем визначеного в установленому законом порядку розміру шкоди, заподіяної незаконним виловом живих водних біоресурсів, не лише безпосередньо зачіпає майнові та економічні інтереси держави, а й вплине на недофінансування державою природоохоронних заходів, спрямованих на забезпечення екологічної безпеки життєдіяльності людини, яка є невід`ємною умовою сталого економічного та соціального розвитку України. За ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» (далі Закон), представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист таких інтересів, у випадках та порядку, встановлених законом. При цьому прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (ч. 3 ст. 23 Закону). Чинним законодавством чітко не визначено, що необхідно розуміти під «нездійсненням або неналежним здійсненням суб`єктом владних повноважень своїх функцій», у зв`язку з чим прокурор у кожному випадку обґрунтовує та доводить наявність відповідних фактів самостійно з огляду на конкретні обставини справи. Прокурор з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді звертався до Управління з повідомленням про порушення вимог чинного законодавства та повідомив його про вжиття заходів з метою відшкодування державі завданої шкоди, однак Управління ні в суді під час здійснення кримінального провадження, ні після ухвалення судом вироку такі заходи не вживало. Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 зазначено, що сам факт не звернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити порушені державні інтереси, свідчить про те, що вказаний суб`єкт неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. Отже, Управлінням, як уповноваженим державою органом у спірних правовідносинах, протягом розумного строку не вжито ефективних заходів щодо захисту порушених інтересів держави. Прокуратурою на виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» попередньо повідомлено позивача про звернення з відповідним позовом, а ним у свою чергу підстави для представництва не оспорювались та не оспорюються. За змістом ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси. До природних ресурсів загальнодержавного значення належать, зокрема, дикі тварини, які перебувають у стані природної волі в межах території України, її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони, інші об`єкти тваринного світу, на які поширюється дія Закону України «Про тваринний світ» і які перебувають у державній власності, а також об`єкти тваринного світу, що у встановленому законодавством порядку набуті в комунальну або приватну власність і визнані об`єктами загальнодержавного значення (п. «ж» ч. 1 ст. 39 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»). Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» водні біоресурси, що знаходяться у водних об`єктах (їх частинах), територіальному морі, у виключній (морській) економічній зоні України, на континентальному шельфі, є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника на ці ресурси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України та законами України. Статтею 66 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів (чч. 4, 5 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»). За ч. 1 ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Згідно зі ст. 20 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» шкода, завдана рибному господарству внаслідок знищення або погіршення стану водних біоресурсів та середовища їх перебування внаслідок господарської та іншої діяльності, підлягає відшкодуванню за рахунок осіб, які безпосередньо здійснювали або замовляли здійснення такої діяльності. При незаконному вилові риби спричиняються прямі збитки державі. Тлумачення вказаних норм свідчить, що для відшкодування збитків за незаконне вилучення (добування) об`єктів тваринного світу не має значення чи повернута незаконно вилучена (добута) риба у середовище свого перебування, чи ні. Такий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 10 січня 2019 року у справі № 541/307/17. За змістом п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У чч. 1, 2 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За загальним правилом для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи. Неправомірною поведінкою можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина завдавача шкоди. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. У цій цивільній справі внаслідок кримінального діяння відповідача щодо незаконного вилову риби, заподіяно шкоди на суму 41021,00 грн, а відтак ця шкода підлягає відшкодуванню шляхом стягнення на користь держави цієї суми коштів. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). За змістом ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», установлений у 2024 році розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 3028 грн. Отже, оскільки вимоги майнового характеру позивача в цій справі задоволено, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 3028 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved