Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

28 серпня 2025 року до Індустріального районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява [PERSON] до Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку права спадкування за заповітом. В обґрунтування позову зазначено, що вона є онукою [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . [INFO] помер [PERSON] , 1926 р.н., який за життя заповів позивачу усе належне йому майно. Позивач, після смерті її дідуся пропустила термін прийняття спадщини за заповітом. Спадщину за законом після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] , 1931 р.н., яка спільно проживала разом зі спадкодавцем на час його смерті й не подавала заяв про відмову від спадщини. [PERSON] не оформила своїх спадкових прав та не отримала свідоцтва про право на спадщину. [INFO] [PERSON] померла та відповідно до складеного останньою заповіту, єдиним спадкоємцем усього належного їй. майна, зокрема, й будинку [ADDRESS] , є позивач [PERSON] . З метою оформлення спадкових прав після смерті бабусі, позивач звернулась до нотаріуса, який повідомив їй про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю інформації про спадкове нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також ненаданням позивачем письмових доказів архівної довідки з реєстрових книг, ведення яких здійснювало Бюро технічної інвентаризації, через його розміщено на тимчасово окупованій території України. Враховуючи наведене,\~позивач вимушена\~звернутись до\~суду з\~даним позовом\~за захистом\~своїх законних\~прав та\~інтересів в\~якому просить\~визнати за\~ [PERSON] ,\~право власності\~на нерухоме\~майно в\~порядку права\~спадкування за\~заповітом,\~а саме\~на житловий\~будинок [ADDRESS] ,\~після смерті\~її дідуся\~ [PERSON] ,\~який помер\~ [INFO] та\~бабусі [PERSON] , яка подерла [INFO] . Ухвалою судді Індустріального районного суду міста Дніпра від 01 вересня 2025 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху і надано позивачу строк для усунення недоліків, який не перевищує десяти днів з дня отримання копії ухвали. Правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України щодо подачі відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. Ухвалою Індустріального районного\~суду міста\~Дніпра від10 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] \~в \~судове засідання\~не з`явилась,\~натомість 05\~листопада 2025\~року за\~допомогою підсистеми\~ЄСІТС «Електронний\~суд» подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області Малярчик Е.Е. в судове засідання не з`явилась, натомість подала до суду заяву в якій просила розглянути справу без її участі та зазначила, що Авдіївська МВА Покровського району Донецької області не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є онукою [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що встановлено рішенням Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2021 року у справі № 757/51137/21-ц, яке набрало законної сили. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). \~ \~ \~ \~Отже, факт родиних зв`язків між позивачем та [PERSON] , 1931 р.н., та [PERSON] , 1926 р.н., є доведеним та відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не доказується при розгляді даної справи. 10 жовтня 2006 року [PERSON] , [INFO] склав заповіт, посвідчений 10 жовтня 2006 року державним нотаріусом Авдіївської державної нотаріальної контори Лук`янець Л. В. та зареєстрований у реєстрі за № 4242, за яким [PERSON] заповів - [PERSON] , [INFO] , все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось. [INFO] у віці 86 років помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13 червня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції у Донецькій області. Як зазначає позивач, після смерті [PERSON] , [INFO] , залишилось спадкове майно житловий будинок [ADDRESS] , що належав померлому на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Ясинуватської державної нотаріальної контори, в. о. державного нотаріуса Другої Ясинуватської державної нотаріальної контори Єніною Л. М, від 25 вересня 1984 року та зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за № 1999. Право власності на даний будинок зареєстровано [PERSON] Донецьким бюро технічної інвентаризації, й 22.11.1984 року записано в реєстрову книгу за реєстровим номером 4336. У технічній інвентаризаційній довідці №104 та в технічному паспорті будинку садибного типу з реєстраційним номер [NUMBER] , складених 30.07.2021 року ФОП [PERSON] зазначено, що домоволодіння [ADDRESS] , загальною площею 47,3 кв.м., житловою площею 21,2 кв.м., належить [PERSON] . У витязі з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (реєстраційний номер документу ТІ01:3334-5889-4304-1704, статус документа: Діючий), № 228 від 30.07.2021 року, зазначено, що власником домоволодіння [ADDRESS] , загальною площею 47,3 кв.м., житловою площею 21,2 кв.м., на підставі Договору купівлі-продажу № 1999 від 25.09.1984 року є [PERSON] . Позивач, будучи спадкоємцем за заповітом, не прийняла спадщину після смерті свого дідуся. Водночас, на час смерті [PERSON] його дружина й бабуся позивача - [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована й спільно проживала з померлим за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку, виданою Центром надання адміністративних послуг Авдіївської міської ради від 31 січня 2022 року за № 07-31/379. Заяв про відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] , 1926 р.н., [PERSON] , 1931 р.н., не подавала, але й не але не оформила своїх спадкових прав, відповідно до вимог чинного законодавства. 12 грудня 2008 року [PERSON] , [INFO] , склала заповіт, що посвідчений 12 грудня 2008 року приватним нотаріусом Донецької міської нотаріального округу Сидоренко Н.О. та зареєстрований в реєстрі за № 3602, відповідно до якого [PERSON] заповіла [PERSON] усе майно, яке на день и смерті виявиться їй належним, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, в тому числі належну їй на праві власності частку будинку [ADDRESS] . [INFO] у віці 84 роки померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 01 лютого 2016 року Виконкомом Очеретинської селищної ради Ясинуватьського району Донецької області. Постановою відмову у вчиненні нотаріальної дії № 48/02-31 від 03 вересня 2024 року, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лук`янець Л.В., розглянувши заяву [PERSON] від 17.07.2024 року за реєстраційним номером 62044787, відмовила вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про реєстрацію за спадкодавцем права власності на спадкове майно. Також вказано, що заявником не надано відомості, що містяться на паперовому носії інформації - будь-яка архівна довідка з реєстрових книг, ведення яких здійснювало Державне комунальне підприємство Бюро технічної інвентаризації м. Донецька, пізніше - Державне комунальне підприємство Бюро технічної інвентаризації - Ясинуватської міської ради, оскільки БТІ розміщено на тимчасово окупованій території України. Також позивачу роз`яснено процедуру звернення до суду. Відповідно до ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст.\~316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 321\~ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п. 1.4. наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09.06.98 «Про затвердження Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб» (далі Наказ),чинний на момент реєстрації права власності, державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України (населених пунктах, військових містечках, військових частинах, аеропортах, річкових і морських портах, заповідниках, заказниках, на дорогах, полігонах і т.п.). Пунктами 1.5., 1.6. Наказу передбачено, що державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації; державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності. Розділом 2 Наказу передбачено, що реєстрація права власності провадиться на підставі правовстановлювальних документів за заявою; відповідальний працівник БТІ на підставі цих документів робить запис у реєстровій книзі; на оригіналі та копії правовстановлюваного документа робиться реєстраційний напис з посиланням на реєстровий номер та дату реєстрації; до інвентаризаційної справи додається копія правовстановлювального документа, довідка про належність об`єкта нерухомого майна з підписом особи, відповідальної за реєстрацію. Проаналізувавши надані суду документи, можливо дійти висновку, що померлому [PERSON] , [INFO] , дійсно на праві приватної власності належав житловий будинок [ADDRESS] , право власності якого на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Ясинуватської державної нотаріальної контори, в. о. державного нотаріуса Другої Ясинуватської державної нотаріальної контори Єніною Л. М,.25 вересня 1984 року,зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за № 1999, зареєстровано 22.11.1984 року БТІ м. Донецька і записано у реєстрову книгу за реєстровим номером 4336. Відповідно до п.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч.2 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Як встановлено в ході судового розгляду, архівні справи на паперових носіях щодо об`єктів нерухомого майна та проведену до 01.01.2013 року державну реєстрацію на нерухоме майно, розташоване в м. Авдіївка, до 2014 року зберігалися в БТІ м. Ясинувата Донецької області. Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року №309, зі змінами, вся територію Донецького району, у тому числі м.Ясинувата з 07.04.2014 року відноситься до територій України, які тимчасово окуповані Російською Федерацією. Відомості про перевезення реєстраційних справ та інших архівних документів вищезазначених БТІ відсутні. Наведене вказує на неможливість отримання документів щодо реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна м. Авдіївка Донецької області, проведені БТІ до 01.01.2013 року, зокрема, й на спірну квартиру. З приписів статті 392\~ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 392\~ЦК України не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Статтею 328\~ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1\~ст. 1220 ЦК України). Згідно вимог ч. 1 ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ( ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Частиною 1 ст. 1273 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~статтею 1270\~цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам надано роз`яснення, що будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Як встановлено судом, спадкоємцем померлого [PERSON] , [INFO] , за заповітом була його онука [PERSON] , яка у встановлений законом строк, не прийняла спадщину. При цьому, [PERSON] , [INFO] , на момент його смерті, була зареєстрована та постійно спільно проживала разом з чоловіком [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] ,не відмовилась від спадщини. Отже, [PERSON] , [INFO] , є спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , що складається з житлового будинку [ADDRESS] . Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.ч. 1,3 ст. 1296 ЦК України). Однак, [PERSON] , яка померла [INFO] , за життя не отримувала свідоцтва про право на спадщину житловий будинок [ADDRESS] , й не здійснила реєстрацію права власності на дане майно. Спадщина, що залишилась після смерті [PERSON] , (спірний житловий будинок) не перейшла до держави, не визнана відумерлою, право власності спадкодавця не припинено. При цьому, єдиний її спадкоємець за заповітом є онука [PERSON] . Водночас,\~у позивача відсутні умови для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця через відсутність реєстрації спірного майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та неможливість отримати від БТІ інформацію про зареєстровані права до 01 січня 2013 року на об`єкт за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. За змістом ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Відповідно до пункту 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року право особи на доступ до суду, зокрема, включає в себе право на розгляд справи судом із «повною юрисдикцією», тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо оцінки доказів, встановлення обставин, належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті (п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 28 червня 1990 року у справі "Обермейєр проти Австрії" ; п. 155 рішення Європейського суду з прав людини від 4 березня 2014 року у справі "Гранд Стівенс проти Італії"). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Представник відповідача зазначила, що відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог, що фактично є визнанням відповідачем позову. Як встановлено судом таке визнання позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На даний час продовжує існувати, зазначена державним реєстратором та державним нотаріусом, причина відмови позивачу в реєстрації права власності на нерухоме майно та видачі свідоцтва про право на спадщину нерухомого майна, а саме відсутність реєстрації спірного майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також неможливість витребування реєстраційних документів у відповідного бюро технічної інвентаризації, яке здійснювало реєстрацію права власності, що пов`язано з перебуванням на тимчасово окупованій території України. Враховуючи наведене, ефективним способом захисту порушених прав позивача [PERSON] є визнання за нею, в порядку спадкування після смерті бабусі [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , права власності на житловий будинок [ADDRESS] , що належав [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого була його дружина [PERSON] , [INFO] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Авдіївської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку права спадкування за заповітом, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved