Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-30 00:00:00

Позивач звернувся до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] , яким він просить припинити стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , які стягуються згідно судового наказу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області №185/792/23 від 24.01.2023, починаючи з моменту подачі позову. Стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подачі позову й до повноліття дитини. В обґрунтування\~позову зазначено,\~що з\~ відповідачкою по дійсній справі він перебував у зареєстрованому шлюбі з 26.02.2011. Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25.01.2021 шлюб між ними було розірвано. Від спільного життя з відповідачкою мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з відповідачкою. Судовим наказом Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області №185/792/23 від 24.01.2023 з нього на користь відповідачки на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , стягнуті аліменти в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18 січня 2023 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Після того, як було видано судовий наказ про стягнення з нього аліментів на користь відповідачки на утримання дітей, змінилися обставини, які слугували підставою для стягнення з мене аліментів у визначеному розмірі. Так з 20 квітня 2025 року їх старший син [PERSON] , [INFO] проживає разом зі ним за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Ізюмської міської ради від 19.05.2025 року, копію якої я додаю до позову. Син [PERSON] перебуває на його повному матеріальному утриманні. Відповідачка отримує від нього аліменти на утримання сина, але витрачає їх не за призначенням, а на придбання собі алкоголю, так як зловживає спиртними напоями, і взагалі не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. На даний час він самостійно утримую сина [PERSON] , що є підставою для припинення стягнення з нього аліментів на користь відповідачки та стягнення з неї на мою користь літі на утримання сина. Йому важко одному утримувати дитину, так як він є інвалідом 2 групи, внаслідок чого не працює, отримує тільки пенсію по інвалідності. Відповідачка добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, однак має можливість це робити, так як вона є працездатною й повинна це робити відповідно до закону. На користь інших осіб аліменти з відповідачки не стягуються. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Харкова від 01 липня 2025 року позовна заява була залишена без руху, на виконання якої представником позивача подано заяву про усунення недоліків. Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 09 липня 2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні 30 жовтня 2025 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. В судове засідання позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили суд задовільнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним задовольнити позов, виходячи з наступного. Стаття 263 ЦПК України, передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі\~статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом встановлено, що сторони з 26.02.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 лютого 2021 року шлюб між сторонами було розірвано. Судовим наказом Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2023 року по справі № 185/792/23 стягнуто з\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~проживає за адресою: [ADDRESS] , РНКОПП:\~ [NUMBER] ,\~на користь\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~проживає за адресою: [ADDRESS] ,\~РНКОПП:\~ [NUMBER] ,\~на утримання\~неповнолітніх дітей:\~ [PERSON] ,\~ [INFO] та [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~аліменти в розмірі\~1/3\~частки всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з\~18 січня 2023 року\~та до досягнення\~найстаршою дитиною\~повноліття. Постановою державного виконавця Ізюмського відділу державної виконавчої служби в Ізюмському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Березкою О.В. від 09 лютого 2023 року було відкрито виконавче провадження № 70968434. Судом встановлено, що з квітня 2025 року неповнолітній син [PERSON] , [INFO] ,\~проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою голови квартального комітету №15, затвердженої секретарем Ізюмської міської ради від 19.05.2025. Відповідно до\~ст. 51 Конституції України\~та\~ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно із частини третьої\~статті 182 СК України, при вирішенні питання стягнення аліментів, суд виходить з того, з ким проживає дитина. Відповідно до пункту 17\~Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу положень\~статей 179-181 СК України\~вбачається, що аліменти підлягають використанню на утримання дитини, а тому припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримані аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на дитину на ім`я одержувача аліментів. При цьому обов`язок платника аліментів утримувати дитину не припиняється. За своєю суттю аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере активну участь у її вихованні. Сімейний кодекс України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3\~ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів.\~Стаття 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а\~ст. 273 СК України\~додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~статті 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями\~статті 273 СК України\~має на меті скасування їх присудження. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені частиною другою\~статті 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Частиною першою\~статті 10 СК України\~визначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього\~Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Відповідно до частини четвертої\~статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Частиною 3 ст.160 СК України передбачено, що якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Судом установлено, що з квітня 2025 року спільний неповнолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком та повністю перебуває на його утриманні, про що не заперечувалось сторонами. Таким чином, суд вважає, що обставина, яка виникла після судового рішення про стягнення аліментів, має істотне значення та є підставою, яка вказує на необхідність звільнення платника аліментів від сплати таких періодичних платежів, адже у такому випадку той з батьків із ким проживає дитина набуває право на отримання аліментів, а в іншого з батьків таке право припиняється, що відповідає встановленому\~статті 141 СК України\~принципу рівності прав та обов`язків батьків стосовно своєї дитини. Суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 4 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Таким чином, аналізуючи викладене вище суд задовольняє позовну заяву в частині припинення стягнення аліментів та припинити з 25.06.2025 стягнення аліментів, які стягуються на утримання сина [PERSON] , [INFO] , згідно судового наказу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 січня 2023 року у справі 185/792/23. Щодо вимоги про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини, суд дійшов до такого. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так, відповідно до\~статті 182 СК України\~передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Згідно із\~ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України"\~установлено з\~1\~січня 2025\~року прожитковий\~мінімум на\~одну особу\~в розрахунку\~на місяць\~у розмірі\~2920\~гривень,\~а для\~основних соціальних\~і демографічних\~груп населення: дітей\~віком до\~6\~років -\~2563\~гривні; дітей\~віком від\~6\~до 18\~років -\~3196\~гривень; працездатних\~осіб -\~3028\~гривень; працездатних\~осіб,\~який застосовується\~для визначення\~базового розміру\~посадового окладу\~судді,\~-\~2102\~гривні; працездатних\~осіб,\~який застосовується\~для визначення\~посадових окладів\~працівників інших\~державних органів,\~оплата праці\~яких регулюється\~спеціальними законами,\~а також\~працівників податкових\~і митних\~органів,\~-\~2102\~гривні; осіб,\~які втратили\~працездатність,\~-\~2361\~гривня; осіб, які втратили працездатність, який застосовується для визначення розміру доплати за проживання на територіях радіоактивного забруднення, в тому числі за рішеннями суду, - 1600 гривень. Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої\~Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої\~Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. До того ж, у відповідності до\~ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто як відповідач так і позивач повинні утримувати свою дитину. Відповідно до статей\~181,\~182 СК України\~за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Таким чином, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Згідно зі\~ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі: на одну дитину - однієї чверті; на двох дітей - однієї третини; на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (що також відповідає приписам п. 4 ч. 1\~ст. 161 ЦПК України). Приймаючи до уваги визначене законодавством безспірне стягнення аліментів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти щомісячно на дитину в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідачки, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини. Відповідно до\~ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. У зв`язку з зазначеним вище, суд присуджує стягнути з відповідачки на користь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211.60 грн. Згідно із\~ст. 430 ЦПК України\~рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved