Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

11 березня 2025 року засобами поштового зв`язку представник позивача [PERSON] \~\~адвокат Косінцев\~Костянтин\~Вікторович звернувся до суду з позовом, в якому просить: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 96 315,55 грн. в якості відшкодування матеріальних збитків з урахуванням виплати страхової компанії та послуг СТО та евакуації т/з з яких: 91 915,15 грн. в якості вартість відновленого ремонту; 660,00 грн. витрат щодо розбору транспортного засобу з метою проведення оцінки вартості матеріального збитку; 330 грн. діагностика ходової; 1610,40 грн. стоянка т/з; 1800 грн. послуги з евакуації та 17 711,20 грн. в якості відшкодування судових витрат з яких: 1211,20 грн. витрати по сплаті судового збору майнового характеру; 4 500 грн. витрати з оцінки вартості матеріального збитку; 12 000 грн. в якості витрат на професійну правничу допомогу. Свої вимоги мотивував тим, що 29.08.2024 року, близько 23:20, керуючи автомобілем, [PERSON] , рухаючись по вул. Чубаївська в м. Одесі, напроти буд. 4, в порушення п.12.1 Правил дорожнього руху, не врахувала дорожньої обстановки, не впоралася з керуванням та допустила зіткнення з припаркованим транспортним засобом, який належить позивачу. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальним збитком. Зазначає, що своїми діями [PERSON] порушила п.12.1 Правил дорожнього руху, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, а саме порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів. Відповідача визнано винною у скоєнні ДТП постановою Київського районного суду м. Одеса від 18.11.2024 року. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було значно пошкоджено автомобіль «Кіа Magentis», д.н.з [NUMBER] , що належить [PERSON] . Оскільки на момент ДТП відповідач мала діючий поліс ОСАГО, позивач звернулася для отримання страхового відшкодування. Страхова компанія прийняла рішення про виплату відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 65 918,34 грн. з вирахуванням франшизи. Зазначає, що ця сума є значно меншою, ніж розмір заподіяного матеріального збитку. Згідно висновку щодо вартості матеріального збитку №1347/12-24 від 04.12.2024 року вартість відновленого ремонту складає 157 833,49 грн. Зазначає, що з урахуванням права на отримання страхового відшкодування від ПАТ «Княжа» в сумі 65 918,34 грн., а відповідач зобов`язаний відшкодувати вартість відновлювального ремонту транспортного засобу. Стверджує, що винуватець повинен відшкодувати вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, тоді як страхова компанія покриває лише розмір матеріального збитку тобто: 157 833,49 грн. - 65 918,34 грн. = 91 915,15 грн. Окремо позивач поніс витрати з оцінки вартості матеріального збитку у розмірі 4500 грн., що підтверджується договором від 07.11.2024 року та квитанцією від 08.11.2024 року. Також позивач користувалася послугами евакуатора з метою доставлення транспортного засобу до місця стоянки. Вартість послуг якого склала 1800 грн. відповідно до квитанції від 10.09.2024 року. 31.01.2025 року відповідно до акту виконаних робіт №1000000215 було виконано розбір транспортного засобу з метою проведення оцінки вартості матеріального збитку. Вказані роботи були виконані на суму 660 грн., а також діагности ходової 330 грн. та стоянка 1610,40 грн. Загалом послуги СТО склали 2600,40 грн. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою судді від 12.03.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження на призначено судове засідання на 10.04.2025 року на 12.00 год. У задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] \~адвоката Косінцева\~Костянтина Вікторовича про участь у всіх судових засіданнях в режимі відеоконференції по цій цивільній справі, відмовлено. У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання, призначене на 10.04.2025 року на 12.00 год., розгляд справи було відкладено до 22.05.2025 року до 12.30 год. 08.05.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшла заява про надання доступу до справи в електронному вигляді. 21.05.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 22.05.2025\~року через\~систему «Електронний\~суд» від\~представника позивача [PERSON] \~ [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. За клопотанням представника відповідача, для ознайомлення з матеріалами справи, судове засідання, призначене на 22.05.2025 року на 12.30 год. було відкладено до 17.06.2025 року до 14.00 год. 17.06.2025\~року через\~систему «Електронний\~суд» від\~представника позивача [PERSON] \~ [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. 17.06.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшов Відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Судове засідання, призначене на 17.06.2025 року на 14.00 год. було відкладено до 24.07.2025 року до 12.00 год. для надання можливості позивачу ознайомитися з [PERSON] на позовну заяву У зв`язку з неявкою сторін у судове засідання, призначене на 24.07.2025 року на 12.00 год., розгляд справи було відкладено до 22.09.2025 року до 14.00 год. 22.09.2025\~року через\~систему «Електронний\~суд» від\~представника позивача [PERSON] \~ [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. 22.09.2025 року засобами поштового зв`язку від представника позивача [PERSON] \~ [PERSON] надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме [PERSON] щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №1347/12-24 від 04.12.2024 року. У зв`язку з перебуванням судді у відрядженні, судове засідання, призначене на 22.09.2025 року на 14.00 год., було відкладено до 05.11.2025 року до 10.00 год. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Позивач [PERSON] у судове засідання, призначене на 05.11.2025 року, не з`явилася. Представник позивача [PERSON] просив здійснювати розгляд справи без участі позивача та її представника. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] , у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов слід залишити без задоволення, виходячи з такого. Судом встановлено, що 29.08.2024 року, близько 23:20, керуючи автомобілем, державний номер [NUMBER] , [PERSON] , рухаючись по вул. Чубаївська в м. Одесі, напроти буд. 4, в порушення п.12.1 Правил дорожнього руху, не врахувала дорожньої обстановки, не впоралася з керуванням та допустила зіткнення з припаркованим транспортним засобом «Кіа Magentis», д.н.з [NUMBER] , що належить [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальним збитком. Постановою Київського районного суду м. Одеси від 18.11.2024 у справі №947/28818/24 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України визнано [PERSON] та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень. Згідно ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс групп» відшкодувала позивачу матеріальну шкоду в розмірі 65 918,34 грн. Між сторонами існує спір щодо порядку відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, який регулюється нормами\~Цивільного кодексу України\~та\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 1166 ЦК\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2\~ст. 1187 ЦК\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1\~ст. 1188 ЦК). Відповідно до ч. 3\~ст. 988 ЦК\~страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно\~ст. 1194 ЦК\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1\~ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 22 ЦК\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил\~ст. 22 ЦК, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою, а отже відповідні витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Згідно ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі\~статтею 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. За змістом ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга\~статті 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13). Відповідно до\~ст. 9 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже слід виснувати, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. Верховний Суд у своїй практиці неодноразово звертав увагу на розподіл тягаря доказування у цивільних спорах про відшкодування шкоди та зауважував, що у таких справах з врахуванням презумпції винуватості (ч. 1, 2\~ст. 1166 ЦК) позивач зобов`язаний довести факт завдання шкоди, її розмір, протиправність дій відповідача та причинний зв`язок між діями відповідача та шкодою, завданою позивачу. У свою чергу відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоди, якщо доведе, що її завдано не з його вини. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що факт ДТП, факт завдання позивачу матеріального збитку внаслідок ДТП та отримання позивачем від ПАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» суми страхового відшкодування у повному обсязі в межах ліміту відповідальності страховика за шкоду, завдану майну, за вирахуванням франшизи, тобто в розмірі 65918,34 грн., не заперечуються сторонами. Предметом спору є недостатність, на думку позивача, суми страхового відшкодування для повного поновлення його прав та необхідність відшкодування відповідачем позивачу матеріальних збитків в повному обсязі. У свою чергу, заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача посилався на необґрунтованість визначеного позивачем розміру матеріального збитку. Стосовно доводів учасників справи щодо розміру матеріального збитку, завданого позивачу, то суд виходить з наступного. Відповідно до п. 34.4\~ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. В той же час, у п. 30.1\~ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Отже, слід виснувати, що положеннями\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~передбачено два види доказів для встановлення розміру матеріального збитку\~звіт про оцінку, виконаний оцінювачем, та висновок про оцінку, виконаний експертом. Отже, доказом розміру матеріального збитку може бути висновок експерта про оцінку. Положення статей\~76,\~102 - 113 ЦПК України\~визначають висновки експертів як один із засобів встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 2, 5, 6\~ст. 106 ЦПК України\~учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з абзацом чотирнадцятим пункту 4.14 розділу ІV Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня1998 року №53/5, у вступній частині висновку експерта зазначаються: попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384\~Кримінального кодексу України\~або за відмову від надання висновку за статтею 385\~Кримінального кодексу України. Обґрунтовуючи розмір позовних вимог в частині відшкодування матеріальних збитків, позивач надає Висновок щодо вартості матеріального збитку №1347/12-24 від 04.12.2024 року, відповідно до змісту якого вартість відновленого ремонту складає 157 833,49 грн. У свою чергу сторона відповідача заперечувала проти належності та допустимості такого доказу, а також обґрунтованість визначеного позивачем розміру матеріального збитку. У Висновку щодо вартості матеріального збитку №1347/12-24 зазначена підстава проведення оцінки: Договір №1347/12-24 від 08 листопада 2024 р. Виконавець оцінки: СОД ФОП [PERSON] , оцінювач: [PERSON] . Дата оцінки: 29 серпня 2024 р. Дата складання звіту: 04 грудня 2024 р. До матеріалів справи долучений Договір на проведення експертної оцінки від 07 листопада 2024 р., укладений між [PERSON] (надалі Замовник), з одного боку, та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] , який діє на підставі виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань від 07.11.2017 та Сертифікату суб`єкта оціночної діяльності №55/2024 від 29.01.2024. Предметом договору у відповідності до п. 1.1 Договору «Замовник доручає, а Експерт бере на себе обов`язки на проведення експертної оцінки щодо визначення вартості матеріального збитку автомобіля з урахуванням пошкоджень та/або економічну доцільність проведення відновлювального ремонту, згідно Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженні постановою КМУ від 10.09.03р. №1440. Відповідно до п.3.1 Договору: «Експерт зобов`язаний виконати Роботи, визначенні цим Договором та на вимогу Замовника надавати пояснення щодо Звіту про експертну оцінку (далі Звіт, процесу оцінки та Об`єкту оцінювання. В той же час, Договір не має жодного пункту на підставі якого Експерт мав право передати виконання прийнятих на себе обов`язків у відповідності до п. 1.1 Договору іншому експерту. Згідно Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» експерт з оцінки, з яким укладено договір, не може передати свої повноваження на проведення експертної оцінки іншій особі без згоди замовника. Експертна оцінка є індивідуальною послугою, і відповідальність за її проведення несе саме той експерт, з яким укладено договір. Як вбачається зі змісту Висновку №1347/12-24, його виконав оцінювач [PERSON] , з яким позивач не укладала Договір, а наданий до суду Договір від 07.11.2024 р. не передбачає можливості передачі прав та обов`язків експерта третій особі. В Акті огляду транспортного засобу №1347/12-24 додатку до Висновку №1347/12-24: зазначена дата складання 08.11.2020 р., однак у верхньому лівому куті документу зазначена інша дата 06.12.2024 р., однак дата виконання звіту 04.12.2024 року. Акт огляду транспортного засобу №1347/12-24 не підписаний власником ТЗ, тобто позивачем. Відповідно до п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів затвердженої Наказом ФДМУ №23.11.2003 №142/5/2092, для об`єктивності оцінки ТЗ «У разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Замовник повинен забезпечити належні безпечні умови огляду (освітлення, вільний доступ, можливість огляду КТЗ з різних сторін тощо). Матеріали справи не містять повідомлення відповідача про здійснення огляду ТЗ. Відмовляючи у задоволенні позову, суд також бере до уваги, що ремонтна калькуляція № 1347/12-24 складена 29.08.2024 р., що технічно не можливо з урахуванням того, що ремонтна калькуляція здійснюється оцінювачем/ суб`єктом оціночної діяльності, що складаються при огляді ТЗ та/або на підставі акту огляду ТЗ та фотографій пошкоджених частин/елементів/складових/деталей. Згідно Постанови Київського районного суду м. Одеси від 18.11.2024 у справі №947/28818/24, ДТП сталася 29.08.2024 року, близько 23:20 год. За таких обставин, з огляду на положення\~ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги наданий позивачем висновок експерта, оскільки такий доказ не відповідає ознакам допустимості та належності. Аналогічний підхід до критеріїв оцінки допустимості висновку експерта у цивільних справах викладений у постанові Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №335/2566/18. Таким чином, всупереч вимог ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України\~позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження переліку пошкоджень, доказів технічного стану автомобілю, а також доказів того, що відповідний автомобіль не піддавався експлуатації протягом часу, який сплинув з моменту ДТП до моменту його огляду експертом. Зазначені обставини, з огляду на правову позицію відповідача, унеможливлюють прийняття судом в якості належного доказу наданого позивачем висновку експерта. За таких обставин, враховуючи засади змагальності цивільного судочинства, позивачем всупереч вимог ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України\~не надано суду доказів, які з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємозв`язку у їх сукупності, надали б суду можливість об`єктивно визначити дійсний розмір матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок пошкодження її автомобіля. До того ж, знаючи про зміст заперечень відповідача, сторона позивача не заявляла клопотань про призначення судом експертизи для визначення розміру матеріального збитку та не скористалась своїм правом надання суду інших доказів, зокрема щодо технічного стану свого пошкодженого автомобіля відразу після ДТП. Щодо витрат щодо розбору транспортного засобу з метою проведення оцінки вартості матеріального збитку у сумі 660 гривень та діагностики ходової у сумі 330 гривень, слід зазначити, що в матеріалах справи є лише Акт виконаних робіт №ІС-00000215 від 31.01.2025 р., складений ФОП [PERSON] , та підписаний невідомою особою. Суд звертає увагу, що висновок експерта датований 04.12.2024 року, в той час, як розбір транспортного засобу 31 січня 2025 року, тобто уже після виконання Висновку. Таким чином, не обґрунтовано доцільність такого заходу в рамках експертного дослідження, тому ця вимога не підлягає задоволенню. Щодо стягнення 1610,40 грн. за стоянку т/з. Вимога підтверджується Актом виконаних робіт №ІС-00000215 від 31.01.2025 р. ФОП [PERSON] , однак не зазначено кількість днів стоянки, вартість стоянки за кожну годину, тощо. Крім того, він підписаний невідомою особою. Отже, ця вимога не підлягає задоволенню. Щодо стягнення 1800 грн. за послугу Евакуації Т/з, слід звернути увагу, що в якості доказу надано лише платіжну інструкцію від 10.09.2024 р., однак відсутній Договір та/або Акт виконаних робіт. Отже, на думку суду, ця вимога також не підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення витрат 4500 грн. з оцінки вартості матеріального збитку, слід звернути увагу, що ФОП [PERSON] не виконав Звіт №1347/12-24, оскільки його фактично виконав інший експерт [PERSON] . Відповідно до п. 4.2 Договору про проведення експертної оцінки від 07.11.2024 р. «Зобов`язання вважаються виконаними після підписання сторонами Акту приймання передачі робіт в двох примірниках». В матеріалах справи відсутній відповідний документ. Таким чином, ці вимоги також задоволенню не підлягають. Матеріали справи містять копію Звіту №1812-10-24 про оцінку колісного транспортного засобу атомобіля КІА Magentis, реєстраційний номер [NUMBER] , власник [PERSON] від 03.10.2024 р., відповідно до змісту якого вартість відновлювального ремонту складає 139 596,90 грн. Тобто, при використані однакого підходу до оцінки автомобіля вартість у Висновку експерта, наданого позивачем та здійсненного іншим експертним фахівцем, різниця складає понад 20000 грн. Таким чином, беручи до уваги, що позивачем не доведено належним чином розмір матеріального збитку, то заявлені позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Окремо суд зауважує, що при формуванні висновків щодо результату вирішення спору між сторонами суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. Європейський суд з прав людини вказав, що міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України»). З огляду на вищевикладені положення суд не вбачає необхідності у наданні відповіді на всі інші аргументи сторін, оскільки вони не впливають на правильність висновків суду та не мають правового значення для результату розгляду справи. Таким чином, з`ясувавши характер спірних правовідносин (предмет та підставу позову), наслідки спірної ситуації, суть та обставини спору, норми права, якими регулюються спірні правовідносини, здійснивши належну правову оцінку наданим суду доказам у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~та враховуючи, що даним судовим рішенням відмовлено в позові, тому понесені позивачем судові витрати необхідно віднести на його рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed