Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

Заявники звернулись до суду із заявою, у якій просять встановити факт належності свідоцтва про право власності на житло, а саме - на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , видане 14.03.2000 Житомирським районним відділом земельних ресурсів на ім`я [PERSON] та членів його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В обґрунтування заяви зазначають, що під час отримання даного свідоцтва було допущено помилку у написанні прізвищ, а саме - « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] ». Зазначене стало підставою для звернення до суду. У засідання належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи учасники справи або їхні представники не з`явились, у зв`язку з чим розгляд здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Позивачами подано заяви про розгляд справи за їх відсутності; позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити (а.с. 80-83). Представник Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира подав заяву про проведення судового засідання без її участі за наявними матеріалами справи, покладається на розсуд суду (а.с. 87). Представник Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області у судове засідання не з`явився; про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, дійшов до висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 р. справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно вимог ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Судом встановлено, що предметом розгляду в даній справі є справа окремого провадження щодо встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності правовстановлюючого документу. Згідно долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про право власності на житло, а саме квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , виданого 14.03.2000 Житомирським районним відділом земельних ресурсів, встановлено що дане свідоцтво видано на ім`я [PERSON] та членів його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 18). Із довідки Новогуйвинського виробничо житлово ремонтно-експлуатаційного комунального підприємства №372 від 20.05.2025, встановлено, що за даною адресою зареєстровано двоє осіб, а саме: [PERSON] та [PERSON] ; [PERSON] та [PERSON] зняті з реєстрації за даною адресою (а.с. 20). На замовлення [PERSON] 15.01.2025 року виготовлено технічний паспорт на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21-24). Із довідки Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації «Житомирської обласної ради» вбачається, що право власності за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване за: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 14.03.2000 госпрозрахунковою виробничою групою при відділі земельних ресурсів Житомирського району (а.с. 27). До матеріалів справи долучені копії паспортів заявників, із яких вбачається, що правильним прізвище останніх є " [PERSON] " (а.с. 6-7, 8, 9, 12-14). Позивачем [PERSON] прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] у зв`язку із укладенням шлюбу (а.с. 16). Частиною 1 ст. 77 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно із роз`ясненнями, які містяться в п. 12 вказаної Постанови при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Враховуючи вищезазначені обставини, проаналізувавши їх у сукупності, суд дійшов до висновку, що правовстановлюючий документ, а саме - свідоцтво про право власності на житло - квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , видане 14.03.2000 Житомирським районним відділом земельних ресурсів на ім`я [PERSON] та членів його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було видане і належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Суд вважає, що встановлення юридичного факту, про який просять позивачі, знайшов повне підтвердження під час судового розгляду; об`єктивність не викликає у суду сумніву, заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документа є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved