Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Представник позивача за довіреністю Шох Ілля Володимирович, звернувся до суду з вказаним позовом, шляхом направлення через підсистему «Електронний суд», з вимогою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 318608832 від 07.08.2024 року в сумі 29779,00 грн, та судові витрати у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу 5000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог, зазначив що 07.08.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 318608832, у формі електронного документа, відповідно до якого відповідач отримав від товариства кредитні кошти (з урахуванням всіх траншів) у розмірі 9700,00 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за їх користування відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», що є невід`ємною частиною договору, текст яких розміщений на сайті товариства. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало свої зобов`язання за договором, а саме надало відповідачу грошові кошти, шляхом їх переказу на реквізити платіжної картки вказаної позичальником в особистому кабінеті № 4441-11XX-XXXX-2914, проте в порушення умов договору та правил позичальник не повернув надані йому кредитні кошти та не сплатив проценти за їх користування в обумовлені сторонами строки. У подальшому, 01.10.2024 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги за кредитним договором до ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу № МВ-ТП/2. Загальна сума заборгованості за кредитним договором заявлена до стягнення позивачем становить 34629,00 грн. Проте позивач діючи в межах своїх прав, самостійно визначає обсяг та склад позовних вимог, що підлягають до стягнення, у зв`язку з цим, позивач просить суд стягнути частину заборгованості за договором у сумі 29 779,00 грн, яка складається з заборгованості по кредиту 9 700,00 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом - 20 079,00 грн, заборгованості по комісії за надання кредиту (в разі наявності) 0,00 грн. Розмір штрафних санкцій вказаний в загальному розрахунку заборгованості, однак, позивач не включає їх до розміру позовних вимог. Також представник позивача обґрунтовує стягнення з відповідача судові витрати на судовий збір у розмірі 2422,40 грн, та 5000,00 грн витрати на правничу допомогу. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, щодо заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. У судовому засіданні 30.09.2025 року просив відкласти розгляд справи у зв`язку із необхідністю залучення до розгляду у справі представника адвоката. У визначену дату судового засідання 29.10.2025 року відповідач не з`явився. Відзиву з доказами, які підтверджують заперечення проти позову, заяв та клопотань від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ст. 247\~ЦПК України суд розглядає справу у судовому засіданні за відсутності позивача і відповідача без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить такого висновку. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Із долученої до позовної заяви копії договору кредитної лінії № 318608832 від 07.08.2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір № 318608832, відповідно до якого кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у виді кредитної лінії на суму 9700,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику. (а.с.38-49) Згідно п. 2.3. кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 4000,00 грн. 07.08.2024 (що є датою надання кредиту); п. 2.4. визначено що другий та решта траншів за договором надаються позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах передбачений цим договором. Згідно з п. 7.3., кінцева дата повернення (виплати) кредиту - 06.09.2029. Відповідно до п. 5.1. кожен окремий транш за цим договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця, на рахунок позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки 4441-11XX-XXXX-2914, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання. Згідно з п. 8.3. договору, на момент укладення цього договору та отримання першого траншу за цим договором базова процентна ставка складає 1,50 відсотків в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 547,50 % річних. У разі отримання додаткових траншів за цим договором після 21.08.2024 року базова процентна ставка, яка використовується нарахування процентів за користування цими додатковим траншами, обмежується та розраховується від максимального розміру денної процентної ставки зазначеної в частині 5 статті 8 Закону, що складає що складає 1% за день користування таким траншем, що також узгоджується з інформацією викладеною у паспорті споживчого кредиту (а.с. 36-37зв). Крім того, як вбачається, 07.08.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду до Договору № 318608832 від 07.08.2024, якою сторони дійшли згоди про надання траншу в сумі 5700,00 грн. (а.с.49зв-50). Договір кредитної лінії № 318608832 від 07.08.2024 було підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор FEDJ було направлено позичальнику 07.08.2024 року на номер мобільного телефону вказаний ним в заявці (а.с.35зв) на отримання грошових коштів 0984303875, після чого відповідач натиснув кнопку «Відправити/Підписати», що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що в свою чергу слугує доказом того, що відповідач прийняв пропозицію ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (довідка щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»). Додаткову угоду до договору № 318608832 від 07.08.2024 було підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, одноразовий персональний ідентифікатор MNV9R86R було направлено позичальнику 07.08.2024 року на номер мобільного телефону вказаний ним в заявці (а.с.35зв) на отримання грошових коштів - 0984303875 одноразовий персональний ідентифікатор MNV9R86R було введено позичальником у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства 07.08.2024 року о 23:24:27 годині, після чого відповідач натиснув кнопку «Відправити/Підписати», що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, що в свою чергу слугує доказом того, що відповідач прийняв пропозицію ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (довідка щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»). Згідно з доданих відомостей ТОВ "ПрофітГід" вбачається, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на виконання вимог договору № 318608832 від 07.08.2024, переказало відповідачу 07.08.2024 5700,00 грн. на банківську карту № [NUMBER] (а.с.55). Відповідно до довідки ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 15.07.2025 року на виконання умов договору № 318608832 від 07.08.2024 ВТ «ОТП Банк», АТ «Універсал Банк» здійснили переказ грошових коштів у сумі 5700,00 грн на рахунок 4441-11XX-XXXX-2914 відкритий на ім`я [PERSON] . (а.с.56) Судом встановлено, що первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. Вказане убачається з довідки АТ «Універсал банк» №БТ/Е-13694 від 22.09.2025 яку отриману судом на виконання ухвали про витребування доказів. Із інформації наданої банківською установою, отримано підтвердження що на банківську картку № [NUMBER] яка була емітована на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), за період з 07.08.2025 по 10.08.2024 року здійснено зарахування коштів в сумі: 4000,00 грн та 5700,00 грн. До інформаційної довідки АТ «Універсал банк» долучено виписку від 18.09.2025 року, про рух коштів по картці № [NUMBER] клієнта [PERSON] за період з 07.08.2024 по 10.08.2024 року, відповідно до якої 07.08.2024 року було зараховано суму 5700,00 грн й 4000,00 грн. (а.с.89-93). Відповідно до наданого первісним кредитором розрахунку заборгованості за кредитним договором № 318608832 від 07.08.2024, станом на 01.10.2024 у відповідача склалась заборгованість у сумі 22407,00 грн, з яких: 9700,00 грн -\~\~сума заборгованості по тілу кредиту, 8002,50 грн -\~\~сума прострочених платежів по процентах, 4850,00 грн - сума неустойки. (а.с.33-33зв). З розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» судом установлено, що станом на 23.12.2024 [PERSON] має заборгованість в розмірі 34629,00 грн, з яких: 9700,00 грн - сума заборгованості по основному боргу; 20079,00 грн. - сума заборгованості по відсоткам, 4850.00 грн - сума заборгованості по неустойці (а.с.34-35) Між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон Плюс» 01.10.2024 укладено договір факторингу №МВ-ТП/2, згідно з умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило за плату, а ТОВ «Таліон Плюс» прийняло належні ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимог (а.с.29-30). Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 01.10.2024 позивач набув права грошової вимоги до [PERSON] на суму 22552,50 грн, яка складається з 9700,00 грн - заборгованості за основною сумою боргу та 8002,50 грн - заборгованості по процентам з користування кредитом, 4850,00 грн - неустойка (а.с.31-31зв.). ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надсилало [PERSON] на електронну адресу, зазначену при укладенні кредитного договору, повідомлення про відступлення права вимоги за договором № 318608832 від 07.08.2024 у якому зазначено, що право вимоги за вказаним договором перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» (а.с.57). ТОВ «Таліон Плюс» надсилало на електронну адресу [PERSON] - [INFO] , повідомлення про дострокове розірвання кредитного договору № 318608832 від 07.08.2024, у зв`язку з простроченою заборгованістю за вказаним кредитним договором та досудову вимогу. (а.с.58). Мотиви та застосовані норми права. Відповідно до ст.12,81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (пункт 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. ч. 12, 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь в судовому розгляді справи. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Отже, чинне законодавство України надає можливість укладати кредитні договори у формі електронного документу з використанням електронних підписів сторонами. Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Надана копія договору факторингу №МВ-ТП/2 від 01.10.2024 містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від клієнта - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до фактора - ТОВ «Таліон Плюс». Таким чином, суд дійшов до висновку, що копія договору факторингу та витяг з реєстру прав вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано відомостей, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором № 318608832 від 07.08.2024 у добровільному порядку, натомість в матеріалах справи міститься копія кредитного договору, який підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, тобто погоджено умови отримання кредитних коштів та відповідальність за порушення погоджених умов, а також підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів, та позивач надав докази факту відступлення права вимоги. Враховуючи викладене, оскільки відповідач порушив свої зобов`язання, встановлені кредитним договором № 318608832 від 07.08.2024,\~докази своєчасної\~та повної\~оплати заборгованості\~за цим\~договором в\~матеріалах справи\~відсутні,\~а тому\~суд дійшов\~висновку про\~наявність правових\~підстав для\~стягнення суми\~заборгованості за\~кредитним договором\~у розмірі\~заявленому позивачем\~29779,00 грн. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2422,40 грн, які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Щодо витрат на професійну правову допомогу, суд приходить до такого висновку. Відповідно до приписів ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду позову судом першої інстанції ТОВ «Таліон плюс» надало: ордер на надання правничої допомоги, копію Договору про надання правничої допомоги №5 від 02.12.2024, копію додаткової угоди №1157 від 02.12.2024 до договору про надання правничої допомоги №5 від 02.12.2024, копію Акту прийому-передачі наданих послуг від 01.07.2025 на суму 5 000,00 грн, копію платіжної інструкції №1158 за оплату за надання правової допомоги на суму 5 000,00 грн, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.59-66). Як зазначено у постанові Верховного Суду від 30 серпня 2023 року у справі № 911/3586/21, критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо. Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009,пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Звернення до суду з позовами про стягнення заборгованості за кредитним договором носить масовий характер, справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною. З цих підстав суд вважає, що послуги адвокатів за даною категорією справ є стандартними послугами і тому не потребують великих професійних затрат. Витрати на послуги адвоката в розмірі 5000,00 грн. за цією справою є неспівмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт. За таких обставин, дотримуючись принципів розумності, пропорційності та справедливості, суд дійшов висновку про необхідність стягнення розміру витрат на правничу допомогу з відповідача на користь позивача у розмірі 3000,00 грн.

Outcome: approved