Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-30 00:00:00

ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду, в особі директора, з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що 04.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №104128293, за умовами якого та на підставі платіжного документа відповідачу перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 10\~000, 00 грн. У відповідності до умов кредитного договору, його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладанні кредитного договору. Відповідач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконав. 14.09.2021 згідно умов договору відступлення права вимоги №08Т ТОВ «Мілоан» відступлено право вимоги за кредитним договором №104128293 від 04.06.2021 на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс» набуто права вимоги до відповідача. Згідно договору відступлення сума боргу перед новим кредитором ТОВ «Діджи Фінанс» становить 46\~600, 00 грн, із яких: заборгованість за тілом кредиту становить 10\~000, 00 грн; заборгованість за відсотками становить 35\~100, 00 грн; заборгованість за комісійними винагородами становить 1\~500, 00 грн; заборгованість за пенею становить 0 грн. На підставі наведеного ТОВ «Діджи Фінанс» просить стягнути з відповідача наявну заборгованість за кредитним договором №104128293 від 04.06.2021 в загальному розмірі 46\~600, 00 грн, судовий збір в розмірі 2 422, 40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 5000, 00 гривень. Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 01.10.2025 цивільну справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, відповідач відзив на позовну заяву не подав. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, в разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи те, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що 04.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №104128293, згідно умов якого сума (загальний розмір) кредиту становить 10\~000, 00 грн у валюті українські гривні; кредит надано строком на 30 днів з 04.06.2021 (строк кредитування); термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 04.07.2021; комісія за надання кредиту: 1\~500, 00 грн, яка нараховується ставкою 15, 00% від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом: 5\~100, 00 грн, які нараховуються за ставкою 1, 70 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5, 00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом; тип процентної ставки за цим договором: фіксована (а.с.18-28). Відповідно до копії платіжного доручення відповідачу 04.06.2021 було перераховано грошові кошти у розмірі 15 000, 00 грн, і даний факт відповідачем не спростований а.с. 29). 14.09.2021\~ТОВ «Мілоан»\~та ТОВ\~«Діджи Фінанс»\~уклали Договір\~факторингу №08Т\~за умовами\~якого останній\~набув право\~грошової вимоги\~до фізичних\~осіб боржників\~в тому\~числі за\~договором позики\~№104128293\~від 04.06.2021, що підтверджується реєстром прав вимог. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно зі ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. На підставі ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Частиною 1 ст.1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до п.1 ч.1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Судом встановлено, що позивачем надано належні та допустимі докази укладення договору позики №104128293 від 04.06.2021, а також отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі, визначеному договором, що також не спростовано останнім. Враховуючи зміст договору необхідно дійти висновку, що відповідач з моменту підписання цього договору був обізнаний щодо оплатності наданої позики, а також щодо свого обов`язку повернення позики у встановлений строк, розміру процентів, порядку їх сплати. Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Враховуючи, що відповідач не оспорював та не надав суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданих вимог, в силу прямого припису статті 204 ЦК України, їх правомірність презюмується. Отже, долучені до справи договори факторингу є чинними, їх дійсність ніким не оспорено, а тому вони підтверджують перехід до позивача права грошової вимоги до відповідача за договором позики №104128293 від 04.06.2021. Водночас, судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за договором позики №104128293 від 04.06.2021. Із наданого розрахунку вбачається, що у [PERSON] існує заборгованість за договором позики №104128293 від 04.06.2021 в сумі 46\~600, 00 грн, зокрема: 10 000, 00 грн сума заборгованості по тілу; 35\~100, 00 грн сума заборгованості за відсотками; 1\~500, 00 грн заборгованість по комісії (а.с.30-31). З огляду вищенаведеного, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином не виконує умови зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте, відповідач не надав суду доказів, які б спростували твердження позивача щодо невиконання ним умов договору, наявність заборгованості за цим договором, а також її розмір. Таким чином, в ході розгляду справи встановлено, що відповідач, порушивши зобов`язання по умовах договору, має заборгованість перед ТОВ «Діджи Фінанс» за кредитним договором на загальну суму 46\~600, 00 грн, яка жодними належними та допустимими доказами не спростована відповідачем, а тому підлягає стягненню в користь позивача. Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 4 ст.137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. На підтвердження понесених витрат, представником позивача було надано договір про надання правової допомоги №01-05/05 від 05.05.2025 укладений між ТОВ «Діджи Фінанс» та адвокатом Кубрак О.О., додаткову угоду №530 від 31.07.2025, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних Кубраком О.О., необхідних для надання правничої (правової) допомоги, акт надання послуг №530 на підтвердження факту надання правової допомоги від 31.07.2025, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Частиною 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Оскільки судом\~позов задоволено\~в повному\~обсязі,\~позивачем надано\~докази понесення\~витрат на\~правничу допомогу,\~відповідно до\~ст.141\~ЦПК України,\~з відповідача\~слід стягнути\~на користь\~позивача понесені\~ним та\~документально підтверджені\~витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000, 00 грн та по оплаті судового збору в розмірі 2 422, 40 грн.

Outcome: approved