Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

28 березня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до Одеської міської ради та Виконавчого комітету Одеської міської ради, третя особа Комунальне підприємство «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, у якій позивач просить стягнути з відповідачів матеріальні збитки у розмірі 126\~149,46 гривень, моральну шкоду у розмірі 50\~000,00 гривень та здійснити розподіл судових витрат. За результатами автоматизованого розподілу справи між суддя, справа була передана на розгляд судді Косіциній В.В. Ухвалою суду від 03 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку загального позовного провадження. Залучено в якості третьої особи ТОВ «КК «СЕРВІС ПЛЮС». Підготовче засідання по справі призначено на 28 квітня 2025 року. 18 квітня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника Виконавчого комітету Одеської міської ради про продовження процесуального строку, у якій заявниця просила продовжити ОМР та Виконавчому комітету ОМР процесуальний строк для подання відзиву. Підготовче засідання, призначене на 28 квітня 2025 року не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючої судді Косіциної В.В. на лікарняному, що підтверджується довідкою та було відкладено на 14 травня 2025 року. У підготовче засідання, призначене на 14 травня 2025 року з`явився представник позивача та представник Виконавчого комітету Одеської міської ради. Інші учасники справи у підготовче засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання заяву від 18.04.2025 року задоволено, відкладено підготовчий розгляд справи на 11 червня 2025 року. 11 червня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника ОМР та виконавчого комітету ОМР надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. У підготовче засідання, призначене на 11 червня 2025 року учасники справи у підготовче засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання клопотання представника відповідачів про відкладення розгляду справи задоволено, підготовчий розгляд справи відкладено на 01 липня 2025 року. 01 липня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від Виконавчого комітету Одеської міської ради надійшов відзив, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову до Одеської міської ради та Виконавчого комітету Одеської міської ради. 01 липня 2025 року надійшла заява представника позивача адвоката Тітова В.В. про залучення співвідповідача, у якому заявник просив залучити в якості співвідповідача у справі ТОВ «КК «СЕРВІС ПЛЮС». У підготовче засідання, призначене на 01 липня 2025 року з`явився представник позивача та представник Виконавчого комітету Одеської міської ради. Ухвалою суду від 01 липня 2025 року поновлено виконавчому комітету ОМР процесуальний строк для подання відзиву та прийнято його до розгляду. Залучено в якості співвідповідача ТОВ «КК «СЕРВІС ПЛЮС». Встановлено співвідповідачу 15-ти денний строк для подання відзиву. Відкладено підготовчий розгляд справи на 15 вересня 2025 року. 17 липня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від ТОВ «КК «СЕРВІС ПЛЮС» надійшов відзив, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову до ТОВ «КК «СЕРВІС ПЛЮС» у повному обсязі. 12 вересня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якій позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 15 вересня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання Виконавчого комітету Одеської міської ради та Одеської міської ради про витребування доказів, у якому заявники просили витребувати у КП «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ» належним чином засвідчені копії усіх наявних документів щодо звернення осіб до КП «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ» з метою визначення стану зелених насаджень, їх обрізки, видалення тощо за адресою: м. Одеса, вул. Цегельнозаводська, 2, 7, 7А. У підготовче засідання, призначене на 15 вересня 2025 року з`явився представник позивача, представник Виконавчого комітету ОМР та представник КП «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ». Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду від 15 вересня 2025 року задоволено клопотання про витребування доказів. Закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду на 13 жовтня 2025 року. Судове засідання по справі, призначене на 13 жовтня 2025 року не відбулося у зв`язку із перебуванням головуючою суддею Косіциною В.В. на лікарняному, що підтверджується довідкою. Засідання по справі відкладено на 20 жовтня 2025 року. 13 жовтня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від КП «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ» надійшла відповідь на виконання ухвали суду від 15 вересня 2025 року. 13 жовтня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від КП «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ» надійшли додаткові пояснення. У судове засідання, призначене на 20 жовтня 2025 року з`явився представник позивача, представник Виконавчого комітету ОМР, представник ТОВ «КК «СЕРВІС ПЛЮС» та представник КП «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ». Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання суд перейшов до стадії ухвалення рішення. Встановлено, що текст рішення буде проголошено 30 жовтня 2025 року. Будь-яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило. Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Щодо стягнення майнової шкоди, суд зазначає наступне. У позовній заяві позивач зазначає про те, що 25 березня 2024 року внаслідок падіння дерева за адресою: м. Одеса, вул. Цегельнозаводська, 7 відбулося пошкодження т/з Renault Latitude, д/н [NUMBER] , WIN код [NUMBER] . На підтвердження зазначеної обставини позивачем подано: - копію заяви [PERSON] начальнику ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 25.03.2024 року, у якій заявник просив відреагувати на ситуацію, а саме, те, що 25 березня 2024 року о 20 годині 30 хвилин впало дерево, на вигляд сухе, на т/з Renault Latitude, д/н [NUMBER] , та внаслідок чого було пошкоджено автомобіль, а саме, лобове скло, капот, передній бампер, кришу, передні фари, ліві двері та скло (т.1, а.с.16); - копію довідки про результати розгляду звернення, затвердженої начальником ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 28.03.2024 року, з якої вбачається, що в ході перевірки встановлено, що 25.03.2024 року о 20 годині 30 хвилин біля дому заявника за адресою: м. Одеса, вул. Цегельно-Заводська, 7А на його т/з Renault Latitude, д/н [NUMBER] впало сухе дерево «Платан», в результаті чого були спричинені пошкодження т/з, а саме, лобове скло, капот, передній бампер, криша, передні фари та крила, ліві двері та скло (т.1, а.с.14); - фото з місця події, які підтверджують факт падіння дерева на т/з Renault Latitude, д/н [NUMBER] (т.1, а.с.17-18). Транспортний засіб т/з Renault Latitude, д/н [NUMBER] , WIN код [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (т.1, а.с.46). Згідно копії висновку експерта №7731 експертного, транспортно-товарознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, автомобіля Renault Latitude, д/н [NUMBER] внаслідок події, яка сталася 25.03.2024 року, що складений 15 квітня 2024 року вбачається, шо: - вартість відновлювального ремонту т/з Renault Latitude, д/н [NUMBER] пошкодженого внаслідок події, що мала місце 25.03.2024 року становить 126\~149,46 гривень; - вартість матеріального збитку завданого власнику т/з Renault Latitude, д/н [NUMBER] внаслідок події, що сталася 25.03.2024 року становить 72\~988,44 гривень (а.с.20). Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Пунктом 7 частини першої статті 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що громадяни у сфері благоустрою населених пунктів мають право звертатись до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної майну чи здоров`ю громадян унаслідок дій чи бездіяльності балансоутримувачів об`єктів благоустрою. Згідно зі статтею 25 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» утримання та благоустрій прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, належних до нього будівель, споруд проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір на утримання та благоустрій прибудинкової території. Відповідно до частини 5 статті 24 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» посадові особи підприємств, установ, організацій несуть відповідальність за невиконання заходів з благоустрою, а також за дії чи бездіяльність, що призвели до завдання шкоди майну та/або здоров`ю громадян, на власних та закріплених за підприємствами, установами, організаціями територіях відповідно до закону. Частиною четвертою статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що негайне видалення пошкоджених дерев або кущів (їх частин) може здійснюватися підприємствами, установами, організаціями або громадянами в разі, якщо стан таких пошкоджених зелених насаджень загрожує життю, здоров`ю громадян, а також майну громадян та/або юридичних осіб. Аналіз наведених норм, з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди. Разом з тим потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою. \~ \~ \~ \~У відзиві на позовну заяву Виконавчий комітет ОМР зазначає про те, що будь-яких доказів, які б підтверджували факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою. Пунктом 3.2 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року № 105 (далі Правила), передбачено, що елементами благоустрою є: покриття доріжок відповідно до норм стандартів; зелені насадження (у тому числі снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях; будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів; засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами; комплекси та об`єкти монументального мистецтва; обладнання дитячих, спортивних та інших майданчиків; малі архітектурні форми; інші елементи благоустрою. Сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами (частина перша статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування»). За приписами частини першої та другої статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування» виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади. До повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо (пункт 5 частини другої статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»). Поняття благоустрою населених пунктів визначене ч. 1ст. 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», відповідно до положень якого це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля. За приписами ч. ч. 1, 2ст. 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом. Благоустрій здійснюється в обов`язковому порядку на всій території населеного пункту (села, селища, міста). Статтею 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» визначено, що зокрема елементами (частинами) об`єктів благоустрою є зелені насадження (у тому числі снігозахисні та протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях Правила утримання зелених насаджень міст та інших населених пунктів затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, за погодженням із заінтересованими центральними органами виконавчої влади (частина сьома статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»). У пункті 3.2 Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 10 квітня 2006 року № 105 (далі - Правила), передбачено, що елементами благоустрою є: покриття доріжок відповідно до норм стандартів; зелені насадження (у тому числі снігозахисні, протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, у парках, скверах і алеях, бульварах, садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях; будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів; засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами; комплекси та об`єкти монументального мистецтва; обладнання дитячих, спортивних та інших майданчиків; малі архітектурні форми; інші елементи благоустрою. Тобто дерево є елементом благоустрою. Правилами визначено, що балансоутримувач - спеціально вповноважені на конкурсних засадах державними чи місцевими органами влади підприємства, організації, які відповідають за утримання та збереження зелених насаджень на підпорядкованих територіях зеленого господарства. Відповідно до п. 3.1. Правил до об`єктів благоустрою у сфері зеленого господарства населених пунктів, зокрема, належать зелені насадження прибудинкової території. Згідно з п. 5.2. Правил балансоутримувач забезпечує належне утримання та своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або може на конкурсних засадах залучати інші підприємства, установи, організації, використовуючи для цього кошти, передбачені власником об`єкта. Відповідальними за збереження зелених насаджень, належний догляд за ними є: - на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачі цих об`єктів; - на територіях установ, підприємств, організацій та прилеглих територіях - установи, організації, підприємства; - на територіях земельних ділянок, які відведені під будівництво, - забудовники чи власники цих територій; на безхазяйних територіях, пустирях - місцеві органи самоврядування; на приватних садибах і прилеглих ділянках - їх власники або користувачі (пункту 5.5. Правил). До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян (підпунктом 7 пункту «а» ч.1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування»). Отже, балансоутримувачем зелених насаджень є - уповноважене органами місцевого самоврядування підприємство, яке відповідає за утримання та збереження зелених насаджень. У відповідності до зазначених норм, саме до відання Одеської міської ради належить організація благоустрою м. Одеси, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень, а обов`язок з відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди внаслідок падіння дерева покладається саме на балансоутримувача, визначеного органом місцевого самоврядування, як відповідальну особу за стан відповідних зелених насаджень. Відповідний правовий висновок висловлено Верховним судом у постанові від 17 травня 2022 року по справі № 522/2890/20. У відзиві на позовну заяву ОМР та Виконавчий комітет ОМР посилається на те, що вони не є належними відповідачами у справі, оскільки, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , обслуговується ТОВ «КК «СЕРВІС ПЛЮС». Вказують, що саме ТОВ «КК «СЕРВІС ПЛЮС» повинно було здійснити видалення аварійного дерева. На підтвердження того, що ТОВ «КК «СЕРВІС ПЛЮС» здійснюється підрізання та видалення дерев відповідачі надають знімки екрану з соціальних мереж. Дійсно, відповідно до листа КП «ЖКС «ЧЕРЬОМУШКИ» від 19.05.2025 року, будинок за адресою: [ADDRESS] не знаходиться на балансі КП «ЖКС «ЧЕРЬОМУШКИ». У листі вказано, що зі слів мешканців, багатоквартирний будинок знаходиться в обслуговуванні ТОВ «КК «СЕРВІС ПЛЮС». 01 квітня 2021 року між ТОВ «КК «СЕРВІС ПЛЮС» та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] було укладено договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком [ADDRESS] , за яким управитель зобов`язався надавати співвласникам послуг з управління багатоквартирним будинком за адресою: [ADDRESS] , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послуги з управління, згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору. Проте, згідно умов договору, у ТОВ «КК «СЕРВІС ПЛЮС» відсутні обов`язки щодо утримання зелених насаджень, а також здійснення спилювання аварійних дерев, що розташовані на прибудинковій території. У постанові\~Одеського апеляційного\~суду від\~17.04.2025\~року у\~справі № 522/9585/23-Е вказано, що організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача та контроль за станом зелених насаджень належить до відання саме виконавчого органу Одеської міської ради, а обов`язок з відшкодування заподіяної позивачу майнової шкоди внаслідок падіння дерева покладається саме на балансоутримувача, визначеного органом місцевого самоврядування, як відповідальну особу за стан зелених насаджень за адресою: м. Одеса, вул. Івана та [ADDRESS] . Виконавчий комітет Одеської міської ради у межах цієї справи не надав доказів того, що на конкурсних засадах визначено балансоутримувача зелених насаджень, які розміщені за адресою: [ADDRESS] , або що за їх утримання відповідає підприємство, з яким укладено договір про утримання та догляд за зеленими насадженнями. При цьому, багаторічні насадження не можуть розглядатись як окремий об`єкт права без земельної ділянки, на якій вони знаходяться, оскільки є складовою частиною земельної ділянки. Доказів будь-якого права користування земельною ділянкою комунальної форми власності у ТОВ «Керуюча компанія «Сервіс плюс», матеріали справи також не містять. У зв`язку з чим, колегія суддів не погодилася з висновком суду першої інстанції, що ТОВ «Керуюча компанія «Сервіс плюс» уклавши договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 01.07.2020 року №53 взяло на себе обов`язок здійснювати благоустрій в тому числі прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] . Суд, а тому міг звернутися до уповноваженого на те органу із заявою про видалення зелених насаджень, проте, не вчинив зазначені дії, у зв`язку з чим несе відповідальність перед позивачем за відшкодування заподіяної майнової та моральної шкоди. Виконавчий комітет ОМР та ОМР не надали доказів, які б свідчили про те, що на конкурсних засадах визначено балансоутримувача зелених насаджень, які розміщені за адресою: [ADDRESS] , або що за їх утримання відповідає підприємство, з яким укладено договір про утримання та догляд за зеленими насадженнями. Також, не надано доказів на підтвердження того, що ТОВ «КК «СЕРВІС ПЛЮС» наділено правом користування земельною ділянкою комунальної власності за адерсою: [ADDRESS] . Більше того, зі змісту відповіді Департаменту земельних ресурсів від 02.10.2024 року №01-19/1403 вбачається, що рішення про передачу у власність або користування земельної ділянки за адерсою: [ADDRESS] , Одеською міською радою не приймалося. Згідно відповіді ТОВ «КК «СЕРВІС ПЛЮС» від 26.09.2024 року №Т-15, жодна з земельних ділянок комунальної власності, на яких розташовані багатоквартирні будинку, що знаходяться в управління ТОВ «КК «СЕРВІС ПЛЮС», а також належні до них будівлі, споруди, та прибудинкові території не були визначені. Тому, підстави вважати, що ТОВ «КК «СЕРВІС ПЛЮС» несе відповідальність перед позивачем за відшкодування заподіяної майнової та моральної шкоди та відповідно є належним відповідачем у справі відсутні. У відповіді Департаменту міського господарства ОМР від 07.10.20.24 року №01-58/1454 визначено, що згідно рішення Виконавчого комітету ОМР від 14.02.2008 року №108, КП «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ» здійснює утримання зелених насаджень загального користування згідно з переліком об`єктів. Проте, згідно листа КП «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕКСТ», що доданий позивачем до позову вбачається, що зелені насадження, що розташовані у дворі багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , не знаходяться на балансі та не утримуються КП «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ». У листі Департаменту екології та розвитку рекреаційних зон від 06.05.2025 року №02-13/1008 вказано, що за зверненням депутата ОМР [PERSON] , комісією з визначення стану зелених насаджень та їх відновної вартості у м. Одесі було здійснено обстеження зелених насаджень за адресою: м. Одеса, вул. Цегельно-заводська, 2 та складено акт обстеження зелених насаджень, що підлягають видаленню від 16.11.2023 року №2260. Зі змісту зазначеного акту вбачається, що дерево за адресою: м. Одеса вул. Цегельно-заводська, 2, визнано аварійним та підлягає видаленню. Відповідно до п.4.16.11 Правил благоустрою території міста Одеси, видалення аварійних, сухостійних і фаутних дерев на об`єкті благоустрою здійснює балансоутримувач на підставі акту обстеження зелених насаджень, що складається відповідно до цього Порядку, без оформлення ордеру на видалення. Оскільки, дерево за адресою: м. Одеса вул. Цегельно-заводська, 2, визнано аварійним, а визначення управителя дерева Одеською міською радою у встановленому законом порядку не здійснювалося та таке дерево не передавалося на баланс КП «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕКТ», видалення такого дерева повинно було здійснюватися Одеською міською радою та/або уповноваженими нею органами. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У Постанові\~КЦС ВС\~від 25.01.2023\~у справі\~№ 522/2891/20 вказано наступне: - суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що у разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоду, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок, відповідач доводить відсутність протиправності та вину; - суд першої інстанції встановив, що зелені насадження, розташовані за адресою [ADDRESS] не знаходяться на балансі та не утримуються КП «Міськзелентрест», відповідний договір щодо догляду за зеленими насадженнями за вищезазначеною адресою балансоутримувачем, власником або користувачем КП «Міськзелентрест» також не укладався; - суд першої інстанції зробив висновок, що дерево, з якого впала гілка на належний позивачу автомобіль, розташовано на землі комунальної власності, його власником є територіальна громада міста, дані, що дане дерево відповідно до вимог частини п`ятої статті 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» перебуває на балансовому обліку виконавчого комітету чи будь-якої організації відсутні, в той час як організація роботи з цього питання проводиться виключно органами місцевого самоврядування; Верховний Суд вказав, що оскільки відповідач не довів відсутність протиправності та вини, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про задоволення позовних вимог в оскарженій частині (стягнення грошового відшкодування з Одеської міської ради). Натомість апеляційний суд помилково скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про відшкодування майнової шкоди та витрат на проведення оцінки майна. В даному конкретному випадку, позивачем надані належні та допустимі докази, які підтверджують той факт, що внаслідок падіння дерева, належному позивачеві на праві власності автомобілю було завдано шкоду. Як вже було встановлено, дерево за адресою: м. Одеса, вул. Цегельно-заводська, 2 на баланс КП «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ» - не передавалася. Одеська міська рада не спростувала той факт, що земельна ділянка, на якій розташоване дерево є земельною ділянкою комунальної власності. Також, не доведено, що дерево, внаслідок якого була завдана шкода перебуває на балансовому обліку виконавчого комітету чи будь-якої організації. Тому, суд вважає, що саме Одеська міська рада повинна відповідати за шкоду, завдану внаслідок падіння дерева за адресою: м. Одеса, вул. Цегельно-заводська, 2, та відповідно є належним відповідачем у справі. У відзиві на позовну заяву ОМР посилається на те, що оскільки на момент завдання шкоди на території міста Одеси діяли небезпечні погодні явища, а саме, шквальний вітер, причинно наслідковий зв`язок між діями відповідача та наслідками відсутні. Відповідно до листа Гідрометеоролгічного центру Чорного та Азовського морів від 02.05.2025 року, 25.03.2024 року у місті Одесі були наступні погодні умови: - дощ з 00:55 до 23:05 годин; - кількість опадів 25,5 мм.; - вітер південний захід, 2-5 м/с, пориви 5-9 м/с, з 18:16 до кінця доби північний захід, 6-9 м/с., пориви 12-17 м/с. У листі також вказано, що 24.03.2024 року о 12 годині 00 хвилин надано попередження про небезпечне метеорологічне явище І рівня (жовтого) небезпечності у м. Одесі, а саме, вдень 25 березня очікується значний дощ, вранці та вдень вітер північний, 15-17 м/с., у вечері вітер північний, 15-17 м/с. Проте, як вже було встановлено, дерево, внаслідок падіння якого було завдано шкоду визнано аварійним 16.11.2023 року на підставі акту обстеження зелених насаджень, що підлягають видаленню №2260. Згідно з п. 9.1.12. Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України аварійне дерево - це дерево, яке може становити загрозу для життя і здоров`я пішоходів, транспортних засобів, пошкодити лінії електропередач, будівлі і споруди або перебуває у пошкодженому стані внаслідок снігопадів, вітролому, урагану та інших стихійних природних явищ чи за наявності гнилої серцевини стовбура, значної суховершинності, досягнення вікової межі. Оскільки, дерево визнано аварійним, тобто таким, що становить загрозу для життя і здоров`я пішоходів, транспортних засобів, пошкодити лінії електропередач, будівлі і споруди, а балансоутримувач такого дерева Одеською міською радою не визначався, то саме Одеська міська рада відповідно до п.4.16.11 Правил благоустрою території міста Одеси повинна була провести видалення такого дерева. Одеською міською радою не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що в період з 16.11.2023 року по 25.03.2024 року нею вживалися дії, спрямовані на видалення зазначеного дерева. Зазначена бездіяльність призвела до того, що виникла загроза майну позивача. Тому, посилання Одеської міської ради у відзиві на те, що падіння дерева спричинене саме погодними умовами, а не бездіяльністю відповідача не відповідають дійсним обставинам справи. У відзиві на позовну заяву Одеська міська рада посилається на те, що позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з відповідача вартості відновлювального ремонту під виглядом саме збитків. Тим самим, позивач фактично підмінив два різні предмети доказування, маючи на меті стягнути з відповідача необґрунтовану та недоведену належними та допустимими доказами вартість відновлювального ремонту. Згідно копії висновку експерта №7731 експертного, транспортно-товарознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, автомобіля Renault Latitude, д/н [NUMBER] внаслідок події, яка сталася 25.03.2024 року, що складений 15 квітня 2024 року вбачається, шо: - вартість відновлювального ремонту т/з Renault Latitude, д/н [NUMBER] пошкодженого внаслідок події, що мала місце 25.03.2024 року становить 126\~149,46 гривень; - вартість матеріального збитку завданого власнику т/з Renault Latitude, д/н [NUMBER] внаслідок події, що сталася 25.03.2024 року становить 72\~988,44 гривень (а.с.20). У висновку визначено, що експерт повідомлений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок експерта. У висновку визначено, що дана експертиза підготовлена та виконана для подальшого подання її до суду. Системний аналіз статті 22 ЦК України і частини другої статті 1192 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню є саме вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу. Згідно ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов`язковим. Звіт (висновок експерта) про оцінку майна є належним і допустимим доказом на підтвердження завданих збитків у вигляді витрат, які власник пошкодженого автомобіля мусить зробити для відновлення свого майна (вартості відновлювального ремонту). Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 760/5618/16-ц, від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц, від 21 липня 2021 року у справі № 757/33065/18-ц. Відповідачем не доведено той факт, що позивачем було проведено відновлювальний ремонт т/з, за наслідками чого вартість такого ремонту становить менше, ніж то визначено в висновку експерта. Відповідачем також не спростовано визначену у висновку експерта вартість відновлювального ремонту. Таким чином, доводи відповідача про те, що вартість відновлювального ремонту підтверджується лише реальними доказами понесення витрат після проведення відновлювального ремонту, не приймаються судом до уваги. Тому, беручи до уваги те, що дерево за адресою: м. Одеса, вул. Цегельно-заводська, 2, розташоване не земельній ділянці комунальної власності та не передавалося на баланс КП «МІСЬКЗЕЛЕНТРЕСТ», та те, що Одеська міська рада не визначила балансоутримувача такого дерева, а також, на виконання п.4.16.11 Правил благоустрою території міста Одеси не вжила заходів задля невідкладного видалення аварійного дерева, що становило небезпеку для життя та здоров`я людей, а також небезпеку для майна, враховуючи той факт, що розмір завданої шкоди підтверджується належними та допустимими доказами та не був спростований відповідачем, суд доходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з Одеської міської ради шкоди, заподіяної внаслідок падіння дерева у розмірі 126\~149,46 гривень. Щодо відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно із статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. У постанові КЦС ВС від 08.01.2024 у справі № 454/2855/22, для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, насамперед спричинення позивачеві моральної шкоди. При цьому слід ураховувати, що причинний зв`язок між шкодою, завданою потерпілому, та протиправним діянням заподіювача шкоди є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. У позовній заяві просить стягнути моральну шкоду у розмірі 50\~000,00 гривень. В якості обґрунтування розміру моральної шкоди посилається на те, що внаслідок події, позивач втратив можливість на тривалий час користуватися транспортним засобом. У позивача виникло тривале психічне напруження, розчарування та незручності. Не можливість користування транспортним засобом в період воєнного стану вплинуло на його можливість мобільно виїхати використовуючи власний транспортний засіб, що призвело до зростання психологічного тиску та знервованості. Ухвалюючи рішення про відшкодування шкоди, суд має виходити з того, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має враховувати засади розумності, виваженості та справедливості. Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених законом умов відповідальності за заподіяну шкоду (загальні умови), а саме наявність моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; неправомірні рішення, дії чи бездіяльність заподіювача шкоди; причинний зв`язок між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; вина заподіювача шкоди. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст. ст. 12, 81 ЦПК України. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України (п.3, 9) № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи. Тому, враховуючи характер правопорушення, відсутність фізичних та глибоких душевних страждань, беручи до уваги часткове погіршення стану життя позивача та необхідності нести додаткові витрати, пов`язані з ремонтом транспортного засобу суд вважає, що 3\~000,00 гривень є тією сумою, яка у повній відшкодує завдану шкоду, буде розумною, виваженою та справедливою. Щодо суми сплаченого судового збору, суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору. Згідно платіжної інструкції від 21 березня 2025 року №ПН4040356, позивачем було сплачено в якості судового збору грошову суму у розмірі 1\~761,50 гривень. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ціна позову 176\~149,46 гривень. Розмір задоволених позовних вимог 129\~149,46 гривень. Питома вага 0,733 (129\~149,46 /176\~149,46). Судовий збір 1\~291,17 гривень (1\~761,50 *0,733). Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, сума судового збору, яка була б пропорційна задоволеним позовним вимогам та яка підлягає стягненню з відповідача становить 1 291,17 гривень. Щодо витрат, пов`язаних з проведенням експертизи, суд зазначає наступне. На підтвердження завданої шкоди, позивачем було подано до суду висновок експерта, який був врахований судом під час ухвалення рішення по справі. Згідно рахунку ФОП [PERSON] від 01.04.2024 року №58, вартість експертизи збитків, завданих внаслідок ДТП склала 4\~000,00 гривень. Факт перерахування грошових коштів у розмірі 4\~000,00 гривень на користь ФОП [PERSON] в якості оплати послуг, пов`язаних з проведенням експертизи підтверджується копією платіжної інструкції від 01.04.2024 року. Витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат (стаття 133 ЦПК України). Висновок експерта може бути підготовлений як підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи. Постанова КЦС ВС від 20.07.2022 у справі № 524/710/21 містила висновок про те, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі. ВП ВС відступила від правового висновку КАС ВС та КЦС ВС щодо порядку відшкодування витрат за проведення експертизи, визначивши, що відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ. Так, відповідно до Постанови ВП ВС від 22.11.2023 у справі № 712/4126/22, у випадку подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Зокрема, інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і у разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, такий висновок не приймається судом до розгляду (стаття 101 КАС України, стаття 98 ГПК України, стаття 102 ЦПК України). Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду з позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи. Отже, відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ. Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (особливо, якщо суд врахував відповідний висновок експерта як доказ), не узгоджується із засадами розумності, добросовісності, справедливості та правової визначеності, а також не забезпечує конструкцію передбачуваності застосування процесуальних норм, отже, не є такою, що відповідає принципу верховенства права. Враховуючи те, що суд врахував висновок експерта як доказ у справі задля визначення розміру заподіяної матеріальної шкоди, існують підстави для вирішення питання про відшкодування витрат на проведення експертизу. Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб (частина перша статті 71 цього Закону). Пункт 1.8 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, передбачає, що підставою для проведення експертизи відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), або договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовим зверненням особи у випадках, передбачених законом, в якому обов`язково зазначаються її реквізити, номер справи або кримінального провадження або посилання на статтю закону, якою передбачено надання висновку експерта, перелік питань, що підлягають вирішенню, а також об`єкти, що підлягають дослідженню. Системний аналіз наведених положень процесуального законодавства дозволяє констатувати таке: - витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат; - висновок експерта може бути підготовлений як на підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи; - у разі подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. При цьому інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і в разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, зазначений висновок не приймається судом до розгляду; - при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду із позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ціна позову 176\~149,46 гривень. Розмір задоволених позовних вимог 129\~149,46 гривень. Питома вага 0,733 (129\~149,46 /176\~149,46). Розмір витрат на проведення експертизи 2\~932,00 гривень (4 000*0,733). Тому, враховуючи те, що вартість складання висновку підтверджується наявними та допустимими доказами по справі, беручи до уваги той факт, що висновок був використаний судом для визначення розміру завданої шкоди та той факт, що суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, суд доходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОМР витрат на проведення експертизи у розмірі 2 932,00 гривень. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20\~000,00 гривень. 15 червня 2024 року між [PERSON] та адвокатом Тітовим Віталієм Володимировичем було укладено договір про надання правничої допомоги №1/1, за яким замовник доручив надати правничу допомогу та представляти інтереси замовника в усіх судових інстанціях з питань, що стосуються прав та законних інтересів замовника, а саме, відшкодування шкоди, завданої в результаті пошкодження транспортного засобу. У п.4.1.1. Договору сторони погодили, що сума винагороди становить 20\~000,00 гривень та оплачується замовником після прийняття рішення по цивільній справі (набрання рішенням законної сили). Згідно акту прийняття-передачі наданих послуг від 08.01.2025 року, адвокатом були надані наступні види послуг: - консультування замовника; - збір доказів; - підготовка та подача позову; - представництво інтересів замовника у суді. Загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу склав 20\~000,00 гривень. У статті 11 ЦПК України вказано, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно ч.ч.5-6 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Проте, у відповідності до ч. 8\~ст. 141 ЦПК України\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Пунктом 3.2\~Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009\~передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) дійшла висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункти 107-109). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір\~обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно\~статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Також, суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 49 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України», від 30 травня 2013 року, заява 49069/11). Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 р. по справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial