Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що вона з 30 жовтня 2009 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . 04 жовтня 2011 року рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області шлюб між нею та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу донька проживає з нею. З моменту припинення шлюбних відносин з [PERSON] , останній не бере ніякої участі у вихованні [PERSON] , не цікавиться її здоров`ям, розвитком та навчанням, не допомагає матеріально. За злісне ухилення від сплати аліментів на утримання [PERSON] , [PERSON] був притягнутий до кримінальної відповідальності. Однак, належних висновків для себе не зробив, станом на 2025 рік має заборгованості за несплату аліментів у розмірі 324 195,15 грн. В рамках виконавчого провадження щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини Жовтоводсько-П`ятихатським ВДВС у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до [PERSON] були застосовані заходи впливу, але Відповідач систематично свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а застосовані заходи впливу з боку органів державної влади виявилися безрезультатними. Таким чином, вищевикладені обставини свідчать про те, що [PERSON] ніяким чином не піклується про свою неповнолітню доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням. У зв`язку з вищевикладеним, просить позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача подав до суду заяву з проханням справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідачу [PERSON] у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання направлено судову повістку про виклик до суду. Вказана судова поштова кореспонденція та інші повідомлення повернулись до суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній»/а.с.93/. Також відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлявся належним чином, інформація про виклик у справі відповідача розміщувалася судом на його офіційній сторінці веб-порталу судової влади України, причину неявки до суду не повідомив /а.с.91/. Третя особа Служба у справах дітей Вільногірської міської ради Дніпропетровської області свого представника в судове засідання не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, до суду направили заяву в якій просили справу розглядати без участі їх представника/а.с.80/. Третя особа виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області свого представника в судове засідання не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, до суду направили заяву в якій просили справу розглядати без участі їх представника/а.с.80/. Таким чином, оскільки відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони з 30 жовтня 2009 року по 02 листопада 2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 04.10.2011 року про розірвання шлюбу. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження. Відповідно до копії виконавчого листа №2-1110/10, виданого Вільногірським міським судом Дніпропетровської області 20 вересня 2010 року з [PERSON] , [INFO] стягнуто на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини щомісячного доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 19.08.2010 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно з копією вирока П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2013 року [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України та призначено покарання у вигляді 120 (сто двадцяти) годин громадських робіт. Відповідно до копії листа Жовтоводсько-П`ятихатського ВДВС у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на виконання виконавчого листа №2-1110/10 виданого Вільногірським міським судом Дніпропетровської області 20 вересня 2010 року до [PERSON] відкрито виконавче провадження № [NUMBER] та до боржника державним виконавцем здійснено ряд заходів впливу. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, борг по аліментах [PERSON] станом на 01.06.2025 року складає 324195,15 грн., про що свідчить копія листа Жовтоводсько-П`ятихатського ВДВС у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Відповідно до заяви [PERSON] від 04.10.2024 року, останній повністю розуміючи значення своїх дій, без будь- якого до того примусу або впливу тяжких обставин, фізичного та морального насильства чи погроз, повністю розуміючи значення та правові наслідки своїх дій, дав згоду на позбавлення батьківських прав по відношеню до його неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , справжність підпису на заяві засвідчено приватним нотаріусом Кам`янського районного нотаріального округу Малашовою Г.В. та зареєстрована в реєстрі за №2851. Згідно копії акту №2130 від 14.01.2025 року проведено обстеження родини [PERSON] , що проживає за адресою [ADDRESS] встановлено, що за даною адресою разом з матір`ю проживає її донька [PERSON] . Відповідно до характеристики Вільногірського ліцею №5 Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 30.12.2024 року [PERSON] , [INFO] є ученицею 8-Б класу. Згідно довідки про доходи [PERSON] , на посаді вихователь (методист) КЗДО (Ясла-Садок) №3 дохід з січня 2024 по грудень 2024 становить 114469,87 грн.. Відповідно до рішення виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області №361/0/7-25 від 30.09.2025 року визнано доцільним позбавити гр. [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] /а.с.81/. Позивач 24 грудня 2024 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , після державної реєстрації шлюбу нареченій присвоєно прізвище чоловіка - « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), яка відповідно до статті 9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права та інтереси батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Як роз`яснено в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто особа має повністю розуміти наслідки своєї винної поведінки. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України ). Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» (CASE OF MAMCHUR v. UKRAINE) від 16 липня 2015 року). З урахуванням вищевикладеного та беручи до уваги те, що відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , батьківських обов`язків не виконує, дитина проживає разом з матір`ю [PERSON] , відповідач про фізичний та духовний розвиток дитини не піклується, матеріально не утримує, тому [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав відносно його дитини, що і дає підстави для задоволення позову.

Outcome: approved