Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

У червні 2025 року ТОВ «Коллект Центр» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 39 855,00 грн. та судові витрати, а саме витрати зі сплати судогвоо збору в сумі 2 422 грн,40 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 13 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 31.12.2019 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] укладено Договір № 0689492014, згідно з умовами якого остання отримала позику в сумі 3 000,00 грн. У подальшому, 14.07.2021 року було укладено Договір № 14-07/21 відповідно до якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0689492014. Зазначено, що 10.01.2023 року було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0689492014. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» набуло права вимоги до відповідача за вказаними кредитними договорами, тому позивач має право задовольнити свої порушені права шляхом звернення до суду з вимогою про стягнення з відповідача наявної грошової заборгованості. Ухвалою судді від 02.07.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Справу призначено до розгляду на 07.08.2025 року. 07.08.2025 року розгляд справи відкладено до 01.10.2025 року, а 01.10.2025 року до 04.11.2025 року, у зв`язку з неявкою сторін, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві зазначив про розгляд справи без його участі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв, клопотань або відзиву до суду не направив. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які учасники справи посилалися як на підставу своїх вимог, дійшов наступних висновків. Встановлено, що 31.12.2019 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] укладено Договір позики № 0689492014. За цим Договором Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами Договору строку, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку Позики або достроково, та сплатити Позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Умовами договору передбачено, що сума позики становить 3 000,00 грн, строк користування кредитом 14 днів, процентна ставка (фіксована) 1,75% в день користування. Вказані умови згідно з п. 1.15 Договору визначені умовами пропозиції укласти договір від 31 грудня 2019 року № 0689492014 та акцептом оферти, які підписані сторонами. Цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно з довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення від 07.03.2025 року, кошти в сумі 3 000,00 грн 31.12.2019 року о 23:01:08 перераховано на картковий рахунок [NUMBER] , транзакція в системі iPay.ua 45754636. З розрахунку заборгованості ТОВ «ІНФІНАНС» вбачається, що загальна заборгованість [PERSON] станом на 14.07.2021 року складала 32 505,00 грн, з яких: 3 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 29 505,00 грн заборгованість за відсотками. 14.07.2021 року було укладено Договір № 14-07/21 відповідно до якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0689492014. 10.01.2023 року було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0689492014. Загальний розмір заборгованості з повернення кредитних коштів, зі сплати процентів за користування кредитом за Договором № 0689492014 від 31.12.2019 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на дату формування позовної заяви, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 39 855,00 грн, з яких: 3 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 36 855,00 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги (проценти за користування кредитом ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 30.12.2022 року нарахувало в сумі 60 592,50, однак враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності ТОВ «Коллект Центр» просить стягнути з відповідача проценти в сумі 36 855,00 грн). Оскільки [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договорам щодо повернення коштів та сплати процентів не виконав в повному обсязі, ТОВ «Коллект Центр», як новий кредитор, звернулося до суду з даним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. За змістом статей 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом норми статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частини 1, 2статті 639 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу(ст. 1050 ЦК України). Частиною першою статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями статей 1077,1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). З положень ч. 13 ст.12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України слідує, що обов`язок щодо обґрунтованості та доведеності розміру заборгованості покладається на позивача, а відповідач, у разі заперечень щодо обставин, викладених у позові, повинен спростувати наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитом та її розмір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України), обґрунтування вимог учасників справи та обставин, які мають значення для справи, повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів (ст. 76-79 ЦПК України). Згідно з частиною 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Верховний Суд у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 05 червня 2020 року у справі № 922/3578/18 зазначив, що положення ст. 625 ЦК України дозволяють сторонам на власний розсуд визначати лише розмір процентів саме річних, а не будь-яким іншим способом, передбаченим договором, що обмежує свободу сторін укладати договори, визначаючи іншу методику нарахування процентів за незаконне користування чужими грошовими коштами згідно зі ст.ст. 693, 536, 625 ЦК України. Також, за висновками касаційного суду, викладеними у п. 30 вказаної постанови, системний аналіз ч. 2 ст. 536, ч. 2 ст. 625 та ст. 627 ЦК України дозволяє дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору. Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, у розмірі певного проценту за кожний день прострочення). Як вбачається з копії розрахунку заборгованості, ТОВ «ІНФІНАНС» нараховувало відсотки в межах строку договору (з 31.12.2019 року до 14.01.2019 року) за відсотковою ставкою 1,75% на день. Починаючи з 15.01.2019 року до 14.07.2021 року ТОВ «ІНФІНАНС» продовжило нарахування відсотки за відсотковою ставкою 1,75 % на день. З 14.07.2021 року до 30.12.2022 року відсотки за ставкою 1,75% на день продовжило нараховувати ТОВ «Вердикут Капітал», яке набуло права вимоги до відповідача за договором факторингу від 14.07.2021 року № 14-07/21. Пунктом 3.5. договору № 0689492014 сторони окремо погодили, що у випадку користування Позичальником Кредитом (траншем) понад строк, встановлений відповідно до п. 1.15 Договору (14 днів) або додатковими угодами між Сторонами, зобов`язання Позичальника за цим Договором продовжуються на весь період фактичного користування Кредитом (траншем), при цьому у випадку, якщо відсоткова ставка за користування кредитом (траншем), що встановлена відповідно до п. 1.15 цього Договору менша ніж 1,75 (одна ціла сімдесят п`ять сотих) відсотків від суми Кредиту (траншу) за кожен день користування Кредитом (траншем), то правила нарахування процентів за відсотковою, ставкою визначеною відповідно до п.1.15 Договору скасовуються з першого дня прострочення Кредитом (траншем) і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування Кредитом (траншем), а саме 1,75 (одна ціла сімдесят п`ять сотих) відсотків за кожен день користування Кредитом (траншем), починаючи з дати першого дня прострочення строкового повернення кредиту (траншу) і до дня повного повернення Кредиту (траншу). Причому, Сторони погодили, що Товариство має право застосувати до Позичальника одноразовий штраф за неналежне виконання умов Договору, у зв`язку з неповерненням кредиту Позичальником у обумовлений строк Сторонами, який розраховується як сума залишку коштів за кожний день користування кредитом (траншем), в період строкового користування кредитом (траншем) помножена на відсоткову ставку, яка розраховується по формулі 1,75% мінус Відсоткова ставка встановлена відповідно до п.1.15 Договору. Відповідно до частини 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з частиною 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження №12-16гс22) зазначено, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Схожа правова позиція міститься у постанові КЦС ВС від 30 січня 2025 року у справі №341/416/20 (провадження №61-13572св23). З вищенаведеного випливає, що ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» за ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку дії договору у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати проценти в порядку, передбаченому договором, оскільки таке нарахування можливе лише в межах погодженого строку. Таким чином, суд дійшов висновку щодо стягнення з відповідача на користь ТОВ «Коллект Центр», як нового позикодавця суми позики та відсотків в загальному розмірі 3 787,50 грн (тіло кредиту (3 000,00 грн) + нараховані відсотки в межах строку договору (в межах 14 днів) (787,50 грн). Щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу суд дійшов до такого. Частиною 1-4 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В обґрунтування витрат на правничу допомогу стороною позивача було подано договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року між ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс», заявку на надання юридичної допомоги, витяг з акта про надання юридичної допомоги, тарифи на послуги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності витрат з надання правничої допомоги (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд вважає, що витрати з надання правничої допомоги у сумі 13 000 грн. є не співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг та затраченим ним часом (надання усної консультації та складання позовної заяви для подачі до суду), не відповідають критерію реальності та розумності їхнього розміру. Тому з відповідача на користь позивача підлягають частковому стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. Так як позов ТОВ «Коллект Центр» задоволено частково, суд вважає за необхідне витрати зі сплати судового збору за подання позову стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 230,12 грн. На підставі вищевикладена

Outcome: partial