Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами у розмірі 158 430 грн 48 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.07.2019 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №С-001-062793-19-980, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 5 000 грн. Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі, відкривши поточний рахунок № [NUMBER] та надав кредитні кошти [PERSON] строком до 08.07.2024. Крім того, 08.07.219 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №С-001-062776-19-980, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 10 000 грн. Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі, відкривши поточний рахунок № [NUMBER] та надав кредитні кошти [PERSON] строком до 08.07.2024. Також, 26.09.2019 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №Z75.22601.005745785, відповідно до якого відповідач отримала кредит в розмірі 49 999 грн, включаючи витрати на страховий платіж зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,99% річних на залишок суми кредиту, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами і платою за послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, відповідно до Графіка платежів строком повернення до 26.09.2022. Надалі, 19.12.2023 року між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладено договір факторингу №19/12-2023, відповідно до умов якого ПАТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «Оптіма Факторинг» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі і до [PERSON] . В свою чергу, 22.12.2023 між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу №22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» відступило ТОВ «ФК «Профіт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі і до [PERSON] . Взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитними договорами в загальному розмірі розмірі 158 430 грн 48 коп, а саме: за договором №С-001-062793-19-980 від 08.07.2019 в розмірі 12 984 грн 05 коп, яка складається з: заборгованості за основним боргом - 4 971 грн 18 коп, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 8 012 грн 87 коп; за договором №С-001-062776-19-980 від 08.07.2019 в розмірі 29 152 грн 58 коп, яка складається з: заборгованості за основним боргом - 9 937 грн 86 коп, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 19 214 грн 72 коп; за договором №Z75.22601.005745785 від 26.09.2019 в розмірі 116 293 грн 88 коп, яка складається з: заборгованості за основним боргом - 43 997 грн 30 коп, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 14 497 грн 78 коп, заборгованості по нарахованим та несплаченим комісіям 57 798 грн 80 коп. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи за її участі та відзив на позовну заяву не подала. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечує у своїй заяві позивач. Ненадання відповідачем відзиву та доказів в обґрунтування своїх можливих заперечень проти позову з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що відповідає положенням ч.1 ст.280 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч.1 ст.638 та ст.1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Згідно з ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, 08.07.2019 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено угоду №С-001-062793-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Відповідно до пункту 3 угоди ПАТ «Ідея Банк» банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку. Відповідно до підпункту 3.1 угоди ліміт кредитної лінії, доступний відповідачу на момент укладення угоди, становить 5000 грн 00 коп. Згідно з підпунктом 3.3 угоди процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48,00% річних. З наданої позивачем виписки по рахунку відповідачки вбачається, що останній було надано кредитні кошти у розмірі 5000,00 грн частинами. Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості [PERSON] за договором №С-001-062793-19-980 від 08.07.2019 станом на 19.12.2023 заборгованість останньої перед кредитором становить 12 984 грн 05 коп, яка складається з: заборгованості за основним боргом - 4 971 грн 18 коп, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 8 012 грн 87 коп. Крім того, 08.07.2019 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено угоду №С-001-062776-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Відповідно до пункту 3 угоди ПАТ «Ідея Банк» банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку. Відповідно до підпункту 3.1 угоди ліміт кредитної лінії, доступний відповідачу на момент укладення угоди, становить 10000 грн 00 коп. Згідно з підпунктом 3.3 угоди процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24,00% річних. З наданої позивачем виписки по рахунку відповідачки вбачається, що останній було надано кредитні кошти у розмірі 10000,00 грн частинами. Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості [PERSON] за договором №С-001-062776-19-980 від 08.07.2019 станом на 19.12.2023 заборгованість останньої перед кредитором становить 29 152 грн 58 коп, яка складається з: заборгованості за основним боргом - 9 937 грн 86 коп, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 19 214 грн 72 коп. Також, 26.09.2019 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №Z75.22601.005745785. Відповідно до умов Договору, Банк надає позичальнику кредит строком на 36 місяців, в сумі 49 999 грн, включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору. За користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 9,99%. Своїм власноручним підписом [PERSON] підтвердила ознайомлення та згоду з умовами договору, тарифами. Банк свої зобов`язання за Договором кредиту виконав у повному обсязі надавши позичальнику кредитні кошти в строки визначені умовами Договору, що підтверджується копією ордеру-розпорядження №1 про видачу кредиту від 26.09.2019 та ордером розпорядженням №2 про сплату страхового платежу від 26.09.2019. Крім того, 26.09.2019 відповідачка підписала Паспорт споживчого кредиту, що є Додатком №1 до Договору кредиту та стархування Z75.22601.005745785 від 26.09.2019, де сторонами узгоджено основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, орієнтовну реальну річну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, кількість та розмір платежів, періодичність їх внесення. Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості [PERSON] за договором Z75.22601.005745785 від 26.09.2019 станом на 19.12.2023 заборгованість останньої перед кредитором становить 116 293 грн 88 коп, яка складається з: заборгованості за основним боргом - 43 997 грн 30 коп, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 14 497 грн 78 коп, заборгованості по нарахованим та несплаченим комісіям 57 798 грн 80 коп. Надалі, 19.12.2023 між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладено договір факторингу №19/12-2023, відповідно до умов якого ПАТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «Оптіма Факторинг» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі і за вищевказаними договорами. В свою чергу, 22.12.2023 між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу №22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» відступило ТОВ «ФК «Профіт Капітал» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників №2 та №3 від 22.12.2023 до договору факторингу №22/12-2023 від 22.12.2023 ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача за договорами №С-001-062793-19-980 від 08.07.2019, №С-001-062776-19-980 від 08.07.2019 та Z75.22601.005745785 від 26.09.2019. Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду. Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові. Згідно з ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. За таких обставин, суд приходить до висновку, що до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги до відповідача за договорами №С-001-062793-19-980 від 08.07.2019, №С-001-062776-19-980 від 08.07.2019 та Z75.22601.005745785 від 26.09.2019. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами відповідачка припинила виконувати, у зв`язку з чим станом на 19.12.2023 виникла заборгованість в загальному розмірі 158 430 грн 48 коп, а саме: за договором №С-001-062793-19-980 від 08.07.2019 в розмірі 12 984 грн 05 коп, яка складається з: заборгованості за основним боргом - 4 971 грн 18 коп, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 8 012 грн 87 коп; за договором №С-001-062776-19-980 від 08.07.2019 в розмірі 29 152 грн 58 коп, яка складається з: заборгованості за основним боргом - 9 937 грн 86 коп, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 19 214 грн 72 коп; за договором №Z75.22601.005745785 від 26.09.2019 в розмірі 116 293 грн 88 коп, яка складається з: заборгованості за основним боргом - 43 997 грн 30 коп, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 14 497 грн 78 коп, заборгованості по нарахованим та несплаченим комісіям 57 798 грн 80 коп. За приписами ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612, ст.629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом ч.ч.1, 2 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч.2 ст.1050 ЦК України). Згідно з ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору. Таким чином, надані банком виписка за картковими рахунками позичальника, у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредитів та їх розміру, а також заборгованість за кредитами, розмір якої відображено у розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 17.12.2021 по справі №278/2177/15-ц про те, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Матеріалами справи підтверджується, що кредитні договори було укладено на підставі вільного волевиявлення [PERSON] . На підтвердження своєї обізнаності про умови кредитування [PERSON] поставила свій підпис у кредитному договорі, тим самим підтвердивши отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та сукупну вартість кредитів, наданих згідно з обраними умовами кредитування. Відповідачка була обізнана про всі умови кредитного договору та прийняла їх як справедливі та прийнятні для себе і не зверталася до банку із заявами або скаргами щодо зміни умов кредитування та не пред`являла вимоги щодо визнання кредитного договору недійсним. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитами за основним боргом (тіло кредиту) та заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками є правомірними і законними та підлягають стягненню з відповідача в загальному розмірі 100 631 грн 68 коп на користь позивача, оскільки виходять із кредитних договірних зобов`язань. Стосовно стягнення з відповідача заборгованості по нарахованим та несплаченим комісіям в розмірі 57 798 грн 80 коп, суд зазначає наступне. Частиною 4 ст.263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч.2 ст.8 цього Закону України, до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі п.4 ч.1 ст.1 та ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління НБУ України Постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі по тексту - Правила про споживчий кредит). Відповідно до п.5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п.8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. При цьому Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до ч.1 та 2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит, кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно із ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі №740/3852/19 (провадження №61-7745св21) зазначено, що: «відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину». З урахуванням викладеного вище, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі №194/1387/19 (провадження № 61-7416св20) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.09.2019 року у справі №186/1333/16-ц (провадження №61-27618св18), викладено правовий висновок про те, що умовами договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Так, Верховний Суд у постанові від 16.11.2016 року у справі №6-1746цс16 дійшов висновку, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без заначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме, як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливим є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20) та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Судом встановлено, що пунктом 1.5 Договору №Z75.22601.005745785 від 26.09.2019 визначено, що під час користування кредитом Банк надає Позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до пункту 5 Додатку №1 як "Платежі за додаткові та супутні послуги". Проте, умови цього Договору, викладені у п.1.5 є нікчемними, відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки викладені без заначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме, як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), та є несправедливими положення договору про споживчий кредит, оскільки дає підставу дійти висновку, що до договору споживчого кредиту включено умови, якими встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, тому обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом. З врахуванням вищенаведеного, аналізуючи зміст кредитного договору, укладеного між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , суд дійшов висновку про те, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, пункт кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними. Таким чином, аналізуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що заборгованість по нарахованим та несплаченим комісіям за кредитним договором №Z75.22601.005745785 від 26.09.2019, не підлягає до задоволення. Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на правничу допомогу суд враховує, що відповідно до ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат. Судові витрати розподіляються між сторонами в порядку ст.141 ЦПК України. Представник позивача просила стягнути понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 21 000 грн, додавши до матеріалів справи докази понесення таких витрат. Відповідач клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не заявляв. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Судом встановлено, що представником позивача надані документи, які підтверджують понесені позивачем витрати на правничу допомогу, а саме: договір про надання правової допомоги №02-24 від 01.07.2024; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльність, виданого на ім`я Ушакевич М.П. Серії КВ №64161; довіреність ТОВ "ФК "Профіт Капітал" на представництво інтересів адвокатом Ушакевич М.П.; Акт №1 прийому-передачі наданої правової допомоги; платіжну інструкцію від 05.06.2025 № 1395. Судом враховується, що згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 137 ЦПК України). Дослідивши подані представником позивача докази та матеріали справи, суд вважає, що в даному випадку розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 21 000 грн, понесених позивачем, є документально підтвердженим, вони співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг та відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Разом з цим, враховуючи часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат за надання правової допомоги у цій справі в розмірі 13 335 грн 00 коп пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За правилом частини 1 та пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до платіжної інструкції №13709 від 15.05.2025, позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 3028 грн 00 коп. Оскільки, позовні вимоги задоволено частково, тому судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені платіжним дорученням, за правилами ст.141 ЦПК України покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1 922 грн 78 коп грн.

Outcome: partial