Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «Дніпрофінанасгруп» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за порушення грошового зобов`язання. Позовні вимоги мотивовано тим, що 14.09.2006 між [PERSON] та ПАТ КБ «НАДРА» укладено кредитний договір №14/09/2006/840-КВ/53 на підставі якого ПАТ КБ «НАДРА» надав [PERSON] кредит у сумі 41760 доларів США, строком до 14.09.2025 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% річних. Того ж дня, з метою забезпечення виконання умов кредитного договору між [PERSON] та ПАТ КБ «НАДРА» укладено Договір поруки відповідно до якого [PERSON] у разі невиконання [PERSON] умов кредитного договору, стає солідарним боржником. У зв`язку з невиконанням основного зобов`язання за вказаним кредитним договором ПАТ КБ «НАДРА» звернулося до Ленінського районного суду м. Вінниці з позовною заявою про солідарне стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 20 квітня 2010 року у цивільній справі №2-246/10 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ВАТ КБ «Надра» борг за кредитним договором №14/09/2006/840-КВ/53 від 14.09.2006 р. в сумі 589192,16 гривень, а також 250 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 1700 гривень судового збору. Згідно Договору №GL48N718070_I_4 про відступлення прав вимоги від 21.07.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З., зареєстрованого в реєстрі за №203, право вимоги за кредитним договором №14/09/2006/840-КВ/53 від 14.09.2006, укладеним між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону №UA-EA-2020-05-12-000017-b від 22.05.2020. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 липня 2021 року у справі №127/2-246/10 суд замінено сторону стягувача Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». Згідно відповіді наданої Першим відділом державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 18.11.2021 року за вих. №132279 стало відомо, що відносно солідарного боржника [PERSON] перебувало на виконанні виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-246/2010. 31.03.2020 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, стягнення за виконавчим документом не проводились. Так як, виконавчий лист №2-246/2010 про солідарне стягнення з [PERSON] було втрачено, ТОВ ФК «Дніпрофінанструп» звернувся до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого документа. На підставі постанови Вінницького апеляційного суду від 08 серпня 2022 року у справі №127/2-246/10 Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» видано дублікат виконавчого листа по справі №2-246/10, виданого 13 вересня 2010 року Ленінським районним судом м. Вінниці, щодо боржника [PERSON] про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» боргу за кредитним договором №14/09/2006/840-KВ/53 від 14 вересня 2006 року в сумі 589192,16 гривень, а також 250 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 1700 гривень судового збору. Дублікат виконавчого листа №2-246/2010 про солідарне стягнення з [PERSON] ТОВ «ФК «Дніпрофінанструп» було пред?явлено на виконання до Приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука В.В. 17.01.2023 року приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 19.03.2025 року виконавче провадження №70777855 закінчено з підстав п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». В той же час, згідно відповіді наданої Першим відділом державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 14.04.2025 за вих. №60369 стало відомо, що у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-246/2010 від 13.09.2010 виданий Ленінським районним судом м. Вінниця про солідарне стягнення з [PERSON] на користь відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» борг за кредитним договором №14/09/2006/840-КВ/53 від 14.09.2006 р. в сумі 589192,16 гривень, а також 250 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 1700 гривень судового збору. 04.03.2025 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Залишок заборгованості станом на 20.02.2022 рік з виконання рішення суду №2-246/10 становив 300596,70 грн. Позивач вказує, що відповідачі порушили грошове зобов`язання зі сплати коштів за рішенням суду №2-246/2010 на суму залишку боргу у розмірі 300596,70 грн у зв`язку з чим у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст. 625 ЦК України у вигляді стягнення інфляційних втрат і 3% річних за період прострочення виконання рішення суду з 01.05.2017 по 20.02.2020. При цьому позивач зауважує, що позовна давність щодо стягнення позовна давність щодо стягнення була продовжена Закону України №540-IX та Закону України №2120-IX та станом на дату подачі цього позову не пропущена. За вказаних обставин позивач просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] кошти у сумі 185169,74 грн, з яких: 43384,75 грн - три відсотки річних, 141784,99 грн інфляційні втрати, нараховані за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 01.05.2017 по 20.02.2022. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.06.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Вказану ухвалу відповідач [PERSON] отримав 30.06.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №0610264546845. Окрім того, 08.07.2025 та 11.07.2025 з матеріалами справи ознайомилися представника відповідача [PERSON] адвокат Слишинський І.В. та адвокат Івачковський В.В. відповідно. Відповідач [PERSON] був повідомлений про розгляд справи, що підтверджується поштовим відправленням (0610264547639), яке повернулося до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що є належним повідомлення, на що вказував Верховний Суд в постанові від 13 травня 2024 року в справі №755/4829/23. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі №24/260-23/52-б). Відповідачі у визначений ухвалою суду строк ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подали, своїм правом на продовження строків на подання відзиву не скористалися. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного. Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що 20.04.2010 рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці у цивільній справі №2-246/10 за позовом Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі філії Відкрите регіональне управління до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, зокрема, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Відкритого акціонерного товариства комерційний банк «Надра» борг за кредитним договором №14/09/2006/840-КВ/53 від 14.09.2006 в сумі 589192,16 гривень, а також 250 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення. Рішення набуло законної сили 27.08.2010 згідно ухвали апеляційного суду від 27.08.2010. 14.09.2006 р. між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір №14\\09\\2006\\840-КВ\\53, за яким банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 41760,00 доларів США для придбання нерухомого майна терміном з 14.09.2006 р. по 14.09.2025 р. із сплатою 10% річних. Відповідно договору поруки від 14.09.2006 р. [PERSON] поручився перед банком в повному обсязі відповідати за виконання [PERSON] зобов`язань, що випливають з кредитного договору №14\\09\\2006\\840-КВ\\53 від 14.09.2006 р. в повному обсязі, а саме: погашення основної суми кредиту в розміру фактичної наданої суми, погашення відсотків по кредиту, погашення штрафних санкцій, передбачених кредитним договором. Вказані вище обставини встановлені рішенням Ленінського районного\~суду м.\~Вінниці від\~20.04.2010\~у справі\~№2-246/10 та в силу положень ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. 21.07.2020 між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» укладено договір №GL48N718070_I_4 про відступлення прав вимоги, в порядку та на умовах якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників, іпотекодавців, заставодавців та поручителів, зазначених у додатках №1-6 до договору, у тому числі за кредитним договором №№14/09/2006/840-КВ/53 від 14.09.2006, укладеним з [PERSON] , виконання якого забезпечено договором поруки, укладеним з [PERSON] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.07.2021 у справі №127/2-246/10 замінено стягувача Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» при виконанні рішення рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 20 квітня 2010 року у цивільній справі №2-246/10 за позовом Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом [PERSON] до Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» в особі центрального відділення філії Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» Вінницького регіонального управління, третя особа приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Миронюк Неля Валеріївна, про визнання договору іпотеки недійсним та розірвання кредитного договору. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.03.2022 у справі №127/2-246/10 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про видачу дубліката виконавчого документа відмовлено. Проте, постановою Вінницького апеляційного суду від 08.08.2020 апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» задоволено, ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 03.03.2022 скасовано та ухвалено нове рішення, видано Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» дублікат виконавчого листа по справі №2-246/10 виданого 13 вересня 2010 року Ленінським районним судом м. Вінниці щодо боржника [PERSON] про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» боргу за кредитним договором №14/09/2006/840-КВ/53 від 14 вересня 2006 року в сумі 589192,16 гривень, а також 250 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 1700 гривень судового збору. На виконанні у Першому відділі державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебували виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-246-2010 виданого 13.09.2010 Ленінським районним судом м. Вінниці про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» боргу за кредитним договором №14/09/2006/840-КВ/53 від 14 вересня 2006 року в сумі 589192,16 гривень, а також 250 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 1700 гривень судового збору. 31.03.2020 постановою про повернення виконавчого документа стягувачу ВП №60762792 виконавчий лист №2-246-2010, виданий 13.09.2010 Ленінським районним судом м. Вінниці, про стягнення коштів у сумі 591142,16 грн щодо боржника [PERSON] повернуто стягувачу згідно п. 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». Як вбачається з листа Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вих. №60369 від 14.04.2025 на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження №24288743 з примусового виконання виконавчого листа №2-246-2010 виданого 13.09.2010 Ленінським районним судом м. Вінниці щодо боржника [PERSON] . 04.03.2025 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у відповідності по п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Залишок заборгованості станом на 20.02.2022 в рамках виконавчого провадження №24288743 становив 300596,70 грн. Позивач, звертаючись до суду, вказує, що рішення суду у період 01.05.2017 по 20.02.2022 відповідачами не було виконане у зв`язку з чим позивач здійснив розрахунок розміру 3% річних та інфляційних втрат за цей період відповідно до ст. 625 ЦК України, відповідно до якого: 3% річних становлять 43384,75 грн, інфляційні втрати - 141784,99 грн. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд враховує, що предметом позову в цій справі є стягнення на підставі ст. 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення відповідачем виконання зобов`язання, яке виникло на підставі рішення суду. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року у справі №202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 04.06.2019 року у справі №916/190/18. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми. У постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 20 січня 2016 року у справі №6-2759цс15 про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі №902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Судом встановлено, що відповідачі належним чином не виконували своїх зобов`язань за кредитним договором №14/09/2006/840-КВ/53 від 14.09.2006 у зв`язку із цим банк звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом. Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 20.04.2010 підтверджено наявність грошового зобов`язання відповідачів перед банком та його порушення. Таким чином, з ухваленням судом у 2010 році рішення про стягнення з відповідачів боргу за кредитним договором №14/09/2006/840-КВ/53 від 14.09.2006 зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання ними грошового зобов`язання. Відтак, кредитор має право на стягнення з відповідачів сум, передбачених статтею 625 ЦК України , за увесь час прострочення. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що розмір нарахованих банком 3% від залишку несплаченої заборгованості в розмірі 300596,70 грн за період з 01.05.2017 по 20.02.2025 становить 43384,75 грн, а розмір нарахованих інфляційних втрат від залишку несплаченої заборгованості за цей ще період - 141784,99 грн. Наведений позивачем розрахунок проведено правильно з урахуванням розміру невиконаного зобов`язання, що відповідачами не заперечується, а також періоду прострочення виконання. Вказана сума встановлена судом та ніким не оспорюється. Враховуючи вищевикладене, належним чином оцінивши подані сторонами докази, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги є законними, повністю підтверджуються зібраними у справі доказами, відповідачі свої договірні зобов`язання належним чином не виконували, існує порушення виконання зобов`язань, тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом солідарного стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь позивача 3% річних в розмірі 43384,75 грн та інфляційних втрат у розмірі 141784,99 грн нарахованих за прострочення виконання грошового зобов`язання, відтак позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Крім того, згідно положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір по 1211,20 грн з кожного.

Outcome: approved