Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

У червні 2025 із позовом до суду звернувся [PERSON] , який просив зменшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 18.04.2023 року у справі №132/932/23 з нього на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , до 1/6 усіх видів його заробітку/доходу, але не менше половини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; зменшити розмір аліментів які стягуються за Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.11.2024 року у справі №127/33205/24 з нього на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , до 1/6 частини усіх видів його заробітку/доходу, але не менше половини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мотивована заява тим, що рішеннями судів з нього на користь відповідачок стягнено аліменти на утримання синів у розмірі по 1/4 частки від усіх його видів доходу , але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Загальна частка для стягнення складає 1/2 від його заробітку. Наразі його майновий стан поганий, має мінливий нерегулярний дохід. Вважає, що розмір аліментів на першу дитину має бути зменшеним із появою другої дитини, до того ж дитина [PERSON] має інвалідність. Із другою відповідачкою він спільно не проживає, хоча перебуває у шлюбі. Ухвалою суду від 16.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив позов задовольнити із підстав наведених у ньому. Також повідомив суд, що позивач влаштувався на роботу, проте отримує мінімальну заробітну плату. Відповідачка [PERSON] надала відзив у якому проти позову заперечила, просила у задоволенні позовних вимог відмовити з огляду на наступне. Стороною позивача не наведено обставин які можуть стати підставою для зменшення розміру призначених аліментів зокрема погіршення матеріального чи зміни сімейного стану. Поява нової сім`ї та дитини не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Змінений розмір аліментів буде недостатнім для забезпечення належних потреб дитини, адже з кожним днем ціни та потреби лише збільшуються. До того ж батьки не можуть компенсувати аліменти однієї дитини за рахунок іншої. ,У судовому засіданні відповідач [PERSON] позицію викладену у відзиві підтримала, та просила у задоволені позовних вимог відмовити. Суду додаткового пояснила, що син також має генетичне захворювання та потребує витрат на лікування. Наразі він навчається на стаціонарному виді навчання на платній формі за спеціальністю «стоматологія». Тому витрачається багато коштів і на навчання і на звичайні потреби сина, такі як харчування, купівля одягу, витрати на проїзд. Також пояснила, що вона спілкується із матір`ю позивача тому знає, що сторони спільно проживають, а позов про стягнення аліментів на другу дитину несуть фіктивний характер для зменшення розміру аліментів на старшого сина. Відповідач [PERSON] у судові засідання не з`являлася, суду надала заяву у якій позовні вимоги визнала, просила розгляд справи здійснити у її відсутність. Суд дослідивши надані докази установив, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO] . Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 18.04.2023 року у справі №132/932/23 вирішено стягнути з позивача на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , 1/4 усіх видів його заробітку/доходу, але не менше половини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.11.2024 року у справі №127/33205/24 вирішено стягнути з позивача на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , до 1/4 частини усіх видів його заробітку/доходу, але не менше половини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. [PERSON] не була залучена до участі у справі про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] . Дитина [PERSON] має інвалідність з дитинства. [PERSON] навчається у Вінницькому медичному фаховому коледжі ім. акад. Д.К. Заболотного на 1 курсі на денному відділенні по спеціальності «стоматологія». Дитина [PERSON] має хворобу синдром Жільбера. [PERSON] наразі працевлаштований та працює експедитором у ФОП [PERSON] , його заробітна плата складає 8300 грн. Суд не приймає документи про наявність у дітей хвороб та інвалідності, навчання, оскільки ці обставини відносяться стягнення додаткових витрат на утримання дітей і не стосуються стягнення аліментів. Згідно ч. 2 ст. 54 ЦПК України, у разі розгляду справи без повідомлення третьої особи про розгляд справи обставини справи, встановлені судовим рішенням, не мають юридичних наслідків при розгляді позову, пред`явленого стороною, яка брала участь у цій справі, до цієї третьої особи або позову, пред`явленого цією третьою особою до такої сторони. Отже суд не приймає до уваги обставини, встановлені рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.11.2024 року у справі №127/33205/24 де вирішено стягнути аліменти з позивача на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно ч.2 ст. 128 КЗпП України, при відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку. На разі відрахування з заробітку позивача не перевищує визначену законодавством межу. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, враховуючи зміст ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним і може бути змінений за рішенням суду за наявності підстав, визначених вказаною нормою. При цьому у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (зокрема, статті 182, 183 СК України). Така правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 10.09.2018 (справа № 486/466/18). Предметом доказування у справах про зміну розміру аліментів є, зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я одержувача або платника аліментів. З урахуванням вимог ст. 76 ЦПК України такі обставини можуть бути доведені, серед іншого, письмовими доказами, на підставі яких можливо встановити обставини, визначені ч. 1 ст. 192 СК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 11 ЗУ «Про охоронну дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Верховний Суд в постанові від 09.09.2021 року у справі № 554/3355/20, вказав, що наявність іншої дитини, на користь якої за рішенням суду стягуються аліменти на її утримання, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, як відповідачка [PERSON] визнала позовні вимоги і підстав відмовляти їй у прийнятті заяви про визнання позову відповідачкою судом не установлено, позовні вимоги в цій частині належить задоволити. Оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а наявність іншого сина, на користь якого за рішеннями суду стягуються аліменти на його утримання, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, суд вважає, що в задоволенні позову до [PERSON] про зменшення стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] 2009 року народження належить відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України в зв`язку з частковим задоволенням позову, судовий збір у сумі 605,60 грн залишається за позивачем, частину судових витрат судових збір у розмірі 605,60 грн належить стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial