Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

представник позивачки адвокат Іваніченко О.В. звернулася до суду з позовом до Запорізької міської ради, в якому просить визначити додатковий строк для подачі позивачкою до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , терміном в один місяць з часу набрання рішенням суду законної сили. Позов обґрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] . На момент смерті [PERSON] проживала разом з донькою в Італійській Республіці. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/2 частка у праві власності на квартиру [ADDRESS] . [PERSON] та її рідна сестра є єдиним спадкоємцями померлої, інших спадкоємців за заповітом чи за законом немає, проте сестра позивачки відмовляється вступати у спадщину. Після звернення [PERSON] до нотаріуса 10.02.2025 було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку з тим, що вона пропустила термін для подачі заяви про прийняття спадщини і цей термін можливо продовжити лише в судовому порядку. У встановлений законом шестимісячний строк [PERSON] не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у зв`язку з тим, що після смерті матері вона перебувала в тяжкому психоемоційному стані і разом з цим її хронічні захворювання загострилися, крім того, вчасному зверненню про відкриття спадкової справи заважав той фактор, що між місцем проживання позивачки та місцем знаходження спадкового майна існує відстань в майже 3000 км., що досить сильно ускладнювало можливість вчасно добратись. Незадоволення прохання щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини зумовить перехід права власності на спадкове майно до держави в особі органу місцевого самоврядування на території якого воно знаходиться. Представник відповідача відзив на позов не подав. Ухвалою про відкриття провадження у справі від 22.09.2025 відкрите провадження у справі, справа призначена до розгляду у загальному провадженні, призначено підготовче засідання. Ухвалою про призначення судового розгляду від 15.10.2025 закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. Позивачка в судове засідання не з`явилася. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Причини неявки не повідомила. З заявою про розгляд справи без її участі не зверталася. Представник позивачки адвокат Іваніченко О.В. в судове засідання не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи без її участі. Позов підтримала. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не повідомив. Заяву про розгляд справи без його участі не подав. Враховуючи те, що відповідач був належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України. Дослідивши заяву по суті спору, письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] у місті Козенца Італійської Республіки померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується випискою з реєстрації актів про смерть, актовий запис № 1077. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все її майно. Донькою [PERSON] є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (повторне) серії [NUMBER] від 06.09.2007. 10.02.2025 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Петренко С.В. видана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 61/02-31, якою [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] після померлої [INFO] матері [PERSON] (вона є [PERSON] ), яка на момент смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із тим, що вона не подала заяву про прийняття спадщини в строк, встановлений статтею 1270 ЦК України, та не надала документи, які підтверджують реєстрацію із спадкодавцем за однією адресою. За змістом приписів статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з частинами першою, другою статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 17 жовтня 2019 року у справі№ 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22, від 20 березня 2024 року у справі № 545/1231/23. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц, від 01 червня 2020 року у справі № 185/77. Відповідно до частин першої та другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування стаття 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Згідно з частинами першою, п`ятою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] у місті Козенца Італійської Республіки померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на все її майно. Однак позивачкою [PERSON] не доведено, що вона є донькою спадкодавця [PERSON] , оскільки на підтвердження цієї обставини подане лише свідоцтво про народження (повторне) серії [NUMBER] від 06.09.2007, відповідно до якого донькою спадкодавця є [PERSON] . При цьому доказів того, що [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » матеріали справи не містять. Позивачка [PERSON] 13.06.2024 через представника адвоката Іваніченко О.В., звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Петренко С.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 61/02-31 від 10.02.2025 приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Петренко С.В. підтверджується, що на підставі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом представника [PERSON] адвоката Іваніченко О.В. 13.06.2024 приватним нотаріусом була заведена Спадкова справа № 29/2024. У зв`язку із тим, що позивачка не подала заяву про прийняття спадщини в строк, встановлений статтею 1270 ЦК України, та не надала документи, які підтверджують реєстрацію із спадкодавцем за однією адресою приватним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Підставами для поновлення строку для прийняття спадщини представник позивачки зазначила те, що після смерті матері вона перебувала в тяжкому психоемоційному стані і разом з цим її хронічні захворювання загострилися, крім того, вчасному зверненню про відкриття спадкової справи заважав той фактор, що між місцем проживання позивачки та місцем знаходження спадкового майна існує відстань в майже 3000 км., що досить сильно ускладнювало можливість вчасно добратись. Докази незадовільного стану здоров`я позивачки, який заважав їй у визначений законом строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, матеріали справи не містять, а отже позивачкою не доведена вказана обставина. Згідно з пунктами 3.3 3.5 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5), заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу у письмовій формі. Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка, яка скріплюється підписом нотаріуса. У разі надходження засобами поштового зв`язку заяви, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, або заяви, підписаної кваліфікованим електронним підписом або удосконаленим електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису спадкоємця, яка надійшла технічними засобами електронних комунікацій, нотаріус приймає таку заяву, заводить спадкову справу, а спадкоємцю повідомляє про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса. Таким чином віддаленість місця відкриття спадщини від місця проживання позивачки не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки у позивачки були відсутні об`єктивні та істотні перешкоди для надсилання заяви про прийняття спадщини нотаріусу України, попередньо засвідчивши справжність її підпису в заяві про прийняття спадщини у нотаріуса Італійської Республіки з наступною легалізацією документа або ж у консульській установі України в порядку, передбаченому пунктом 6 частини першої статті 38 Закону України «Про нотаріат». Таким чином суд не знайшов достатніх підстав для визначення позивачці додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини за законом після смерті померлої [INFO] [PERSON] . За таких обставин суд дійшов висновку про відмову у позові. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням відмови у позові, судові витрати покладаються на позивачку.

Outcome: dismissed