Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

Стислий виклад позовних вимог Позивач ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 08 квітня 2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та . [PERSON] укладено кредитний договір №200499126. Відповідно до умов Кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) Банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 9086,29 гривень, з встановленим строком користування з 08 квітня 2016 року по 08 квітня 2018 року, а відповідачка зобов`язалася повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. Представник позивача вказує, що 20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору №7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071 проведеного 15 червня 2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі №910/11298/16 відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за кредитним договором. Додатком до договору є реєстр кредитних договорів. До позовної заяви надано витяг з додатку 1 до договору від 15 червня 2020 року №7_БМ про відступлення прав вимоги, який мав місце станом на дату укладання договору із зазначенням, окрім іншого, суми заборгованості. Таким чином, банк, правонаступником якого є позивач, виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідачка порушила умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк. Станом на 07 серпня 2025 року загальний розмір заборгованості відповідачки перед позивачем за кредитним договором становить 25249,46 гривень, з яких: 8663,83 гривні заборгованість за кредитом; 16585,63 гривень заборгованість за відсотками. Заборгованість розрахована станом дату укладання до договору факторингу №7_БМ від 20 липня 2020 року укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» та зафіксована у додатку до договору реєстрі кредитних договорів. Крім цього, представник позивача зазначає, що виходячи із розміру заборгованості відповідачки за кредитним договором №200499126 від 08 квітня 2016 року в сумі 25249,46 гривень, сума збитків з урахуванням 3% річних становить 2270,37 гривень, сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань становить 5521,16 гривень. Таким чином, загальний розмір заборгованості становить 33040,99 гривень. Також представник позивача зазначає, що наявність тривалого судового спору щодо приналежності права вимоги кредитору, в деяких випадках за частиною кредитних договорів призвело до спливу встановленого законодавством загального строку позовної давності, в межах якого суд має право задовольнити позовні вимоги кредитора (за умови що боржник клопотатиме перед судом про застосування такої позовної давності), що в свою чергу також є підставою для його поновлення/не застосування судом позовної давності, оскільки кредитор з об`єктивних причин був позбавлений можливості звернутись до суду в межах такого строку. Фактична відсутність документів, які стосуються угоди щодо кредитування (анкета боржника, надані ним ідентифікаційні дані, що свідчать про виявлення сторони інтересу в укладенні такої угоди та інших документів, які свідчать про наявність правовідносин щодо кредитування між боржником та банком) унеможливлювала реалізацію прав позивача на звернення до суду із захистом своїх власних інтересів. Лише після отримання таких документів, позивач почав здійснювати процедури задля захисту власних інтересів (надсилання претензії, копія якої долучена до позовної заяви), звернення до суду із позовною заявою. Враховуючи вищенаведене, просить поновити строк позовної давності для подання позову до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №200499126 від 08 квітня 2016 року та стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за договором №200499126 від 08 квітня 2016 року у загальному розмірі 33040,99 гривень, яка складається з: суми заборгованості 25249,46 гривень, суми інфляційних втрат 5521,16 гривень, суми 3% річних 2270,37 гривень, а також судові витрати по справі. Відзив на позовну заяву 20 жовтня 2025 року від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому остання зазначила, що позовні вимоги не визнає. Вказала, що стороною позивача пропущено строк позовної давності без поважної на це причини, що є підставою для відмови в позові. Не заперечила, що 08 квітня 2016 року між нею та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено кредитний договір №200499126 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в розмірі 9086,29 гривень строком по 08 квітня 2018 року. Тобто, строк дії договору закінчився 08 квітня 2018 року. В даному випадку ПАТ «Банк Михайлівський» довідалося про порушення нібито своїх прав 08 квітня 2018 року, а тому мало можливість самостійно пред`явити позов до боржника, або ж ліквідаційна комісія чи правонаступники. Однак, в даному випадку строки пропущені без поважної причини. Крім того, відповідачка зазначає, що позов надуманий та безпідставний, оскільки вона взяті на себе зобов`язання виконала в повному обсязі. Даний факт підтверджується відповідними квитанціями. Позивач не надав розрахунку суми основного боргу, відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій. Зазначила, що загальними правилами нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, якщо інше не встановлено договором або законом. Однак, для стягнення неустойки (пені або штрафу) встановлена загальна позовна давність в один рік, що означає, що вона може бути стягнута лише протягом цього строку з моменту, коли кредитору стало відомо про невиконання зобов`язання. Нарахування відсотків за користування кредитом можливе тільки за період дії кредитного договору, але вони сплачені в повному обсязі. Також відповідачка зазначає, що в позовній заяві не вказано, яка сума підлягає до стягнення за професійну правничу допомогу, яка не доведена належним чином, а тому дані вимоги безпідставні. З огляду на наведене, відповідачка просить долучити відзив на позовну заяву до матеріалів цивільної справи, а заявлені позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 33040,99 гривень. Рух справи в суді Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 27 серпня 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позиція учасників судового розгляду Представник позивача Романенко М.Е. в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи здійснювати за його відсутності. Не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, у поданій 30 жовтня 2025 року заяві просила розгляд спави проводити у її відсуність. Зазначила, що позовні вимоги у позові не визнає в повному обсязі у зв`язку з виконанням взятих на себе перед банком зобов`язань в повному об`ємі. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неявкою всіх учасників справи (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). Фактичні обставини справи, встановлені судом Судом встановлено, що 08 квітня 2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] було укладено кредитний договір №200499126 на суму 9086,29 гривень. Строк кредиту: 730 днів, з 08 квітня 2016 року по 06 квітня 2018 року. Розмір процентної ставки за кредитом: 0,0001% річних. Щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості: 0% до 0 місяця строку дії кредитного договору включно; 3,99% з 1 місяця строку дії кредитного договору та до закінчення строку його дії. Разова комісія за видачу кредиту: 1,5%. Сукупна вартість кредиту: 141,96% річних. З графіку платежів до кредитного договору №200499126 від 08 квітня 2016 року з яким відповідачка [PERSON] ознайомлена під особистий підпис, вбачається, що ПАТ «Банк Михайлівський» останній було розраховано до сплати 9086,29 гривень основної суми кредиту, 0,00 гривень процентів за користування кредитом, 8700,96 гривень щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості, 136,29 гривень комісії за видачу кредиту, 100,00 гривень плати за надання довідки про відсутність кредитної заборгованості за кредитним договором, 15,00 гривень плати за підтвердження проведення платежів та стану заборговансоті за кредитом за допомогою послуги «SMS-сервіс» та 1350,00 гривень плати за страхування. Банк виконав свою частину договору та перерахував кошти відповідачці. Зазначені обставини не заперечуються відповідачкою. 20 липня 2020 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір про відступлення прав вимоги №7_БМ від 20 липня 2020 року, за умовами якого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до боржників за договорами, укладеними з кредитором, що зазначені в реєстрах боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський» за договором №7_БМ про відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року, право вимоги за кредитним договором №200499126 від 08 квітня 2016 року, укладеним з [PERSON] , перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс». Загальна сума заборгованості складає 25249,46 гривень, що складається з: 8663,83 гривні сума заборгованості за основним зобов`язанням; 16585,63 гривень сума заборгованості за нарахованими доходами. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі №910/11298/16 визнано недійсним договір факторингу від 20 травня 2016 року №1, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор», зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19 травня 2016 року №1905 та актів прийому-передачі до нього від 20 травня 2016 року №1 і №2, визнано відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19 травня 2016 року №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19 травня 2016 року №1 та від 20 травня 2016 року №2, актах прийому-передачі від 20 травня 2016 року до зазначеного договору факторингу №1 і №2, та в договорі факторингу від 20 травня 2016 року №1 та додатках до нього. З постанови Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі №910/11298/16 встановлено, що ТОВ «ФК «Фагор» станом на 10 вересня 2019 року отримував виконання за вимогами за кредитними договорами ПАТ «Банк Михайлівський». Висновки суду та мотиви прийнятого рішення За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.\~Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 05 липня 2017 року (справа №6-459цс17), згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Відтак суди мають з`ясувати належним чином обсяг і зміст прав, які перейшли до нового кредитора та чи існували вони на момент їх переходу. Нормами глави 48 ЦК України, що регламентує порядок виконання зобов`язань, не передбачено обов`язку боржника перед здійсненням виконання пересвідчуватися про належну особу кредитора, відтак, зобов`язання виконується з урахуванням особи кредитора, про яку на момент його виконання був обізнаний боржник. Суд зауважує, що недійсність відповідного договору про відступлення прав вимоги обумовлює правові наслідки, що виникають між його сторонами, зокрема, у спосіб повернення безпідставно отриманого майна, та не спричиняє виникнення прав чи обов`язків у інших суб`єктів, які сторонами зазначеного правочину не являються. З наявних у справі доказів вбачається, що відповідачка сплачувала заборгованість за кредитним договором №200499126 від 08 квітня 2016 року спочатку ПАТ «Банк Михайлівський», а згодом його правонаступнику ТОВ ФК «Фагор» до ухвалення рішення суду про визнання договору факторингу недійсним. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка на виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором №200499126 від 08 квітня 2016 року сплатила загалом 17959,00 гривень, що підтверджується відповідними квитанціями, наданими відповідачкою. Таке погашення заборгованості є належним виконанням зобов`язань. Оскільки договір факторингу від 20 травня 2016 року №1, укладений між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор» визнано недійсним рішенням суду від 01 липня 2021 року, на час виконання зобов`язань [PERSON] не знала та не могла знати про його недійсність. Так як відповідачка виконала свої зобов`язання за кредитним договором перед особою, яка на той час була кредитором, подальше визнання договорів недійсними не є підставою для покладення на неї обов`язку щодо повторної сплати заборгованості за кредитним договором, а також сплати суми інфляційних втрат та суми 3% річних, про що позивач просить у поданому позові. При цьому, станом на час виконання своїх кредитних зобов`язань, в 2018 році, ТОВ «Діджи Фінанс» ще не набуло прав вимоги за цим договором, а подальше визнання останнього єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», не може нівелювати факт виконання відповідачкою свого обов`язку як позичальника та слугувати підставою для повторного стягнення з неї кредитної заборгованості. Позивач не позбавлений права звернутися з вимогою до ФК «Фагор» про повернення безпідставно отриманих коштів у випадку доведеності таких вимог. Щодо стягнення відсотків за користування кредитом суд зазначає наступне. Суд звертає увагу на те, що згідно з графіком платежів до кредитного договору №200499126 від 08 квітня 2016 року відповідачка повинна була повернути тіло кредиту в розмірі 9086,20 гривень та щомісячну комісію у розмірі 8700,00 гривень. Проценти за користування кредитом банком не нараховувались. Розрахунок таких процентів позивачем до матеріалів справи не долучено. Відтак, вимогу позивача про стягнення відсотків суд вважає необґрунтованою. Щодо клопотання позивача про поновлення строку позовної давності. Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважни причин її пропущення. У постанові Верховного Суду від 17 січня 2024 року у справі №607/10843/22 зроблено висновок, що відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можна лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Оскільки станом на день розгляду справи судом заборгованість за договором №200499126 від 08 квітня 2016 року, зокрема, за тілом кредиту погашена в повному обсязі, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю. Відповідно до норм ЦПК України, саме на сторону лягає обов`язок довести ті обставини на які вона посилається. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Щодо судових витрат У разі відмови у задоволенні позову судові витрати у відповідності до ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.

Outcome: dismissed