Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові посилається на те, що 15 листопада 2002 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від спільного шлюбу із відповідачем мають доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що у них з відповідачем відсутні спільні інтереси, різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Спільного господарства з відповідачем не ведуть, шлюб фактично припинено. Вказує, що сім`я розпалася остаточно і її збереження неможливе. Зазначає, що із відповідачем спільно не проживають. Просить шлюб між нею та відповідачем розірвати. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 11 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито спрощене провадження у справі. Позивачка в судове засідання не з`явилась, її представник спрямував на адресу суду клопотання в якому просив розглянути справу без їх участі, позов підтримує просить шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час, день та місце розгляду справи, про поважність причин неявки суд не повідомив, тому суд вважає за можливе провести судове засідання у його відсутності. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до положень ст.ст. 12,13,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд встановив наступне: Сторони зареєстрували шлюб 15 листопада 2002 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що зроблений актовий запис № 1730, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] .(а.с.5) Із копії виписки для підтвердження з книги реєстрації актів про народження встановлено, що [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] .(а.с.6-7) Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і, що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 51 ч.1 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до вимог ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань (ст. 51 Сімейного кодексу України). Згідно з ч. 2-4 ст. 56 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу. Судом встановлено, що сімейне життя у сторін не склалося, причиною розірвання шлюбу стали різні інтереси та протилежні погляди не тільки на життя, а й на шлюб та сім`ю. Сторони не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Шлюб існує формально. Позивачка в своїй заяві наполягала на розірванні шлюбу, оскільки подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Судом не встановлено обставин відповідно до норм чинного законодавства, які б унеможливлювали розірвання шлюбу. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] , який зареєстрований 15 листопада 2002 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що зроблений актовий запис № 1730, необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved