Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

Представник заявника, адвокат Апетракіоає Г.В. звернувся до суду із вказаною заявою в інтересах [PERSON] , посилаючись на те, що баба заявника [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , з яким спільно проживала спільно до дня його смерті [INFO] . Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дружина, тобто [PERSON] . Втім, оформити спадщину після смерті чоловіка [PERSON] не встигла, так як остання [INFO] померла. За життя, [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно заявнику. Останній, як спадкоємець за заповітом, спадщину прийняв своєчасно та звернувся до Герцаївської державної нотаріальної контори за для її оформлення. Втім, через те, що за свідоцтвом про смерть, прізвище спадкодавця зазначена як « [PERSON] », а у актовому записі про укладення шлюбу, в графі відомості про наречену, спадкодавець значиться як « [PERSON] », а в графі відомості про нареченого, чоловік останньої записаний « [PERSON] » нотаріусом було відмовлено заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину. За таких обставин, заявник не може довести факт реєстрації шлюбу між померлою бабою [PERSON] та її померлим чоловіком [PERSON] , що унеможливлює оформлення спадщини. Тому, просить встановити факт, реєстрації шлюбу між [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , який помер, [INFO] . Заявник [PERSON] будучи належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. Втім, від представника останнього адвоката Апетракіоає Г.В., до суду надійшла заява згідно якої просив розглянути справу у їх відсутності, заявлені вимоги заявника підтримує в повному обсязі та просив їх задовольнити. Заінтересована особа Герцаївська міська рада Чернівецького району Чернівецької області будучи належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила, однак від останнього до суду надійшла письмова заява про розгляд справи у їх відсутності. Проти задоволення вимог заявника не заперечує. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає за необхідне зазначити про наступне. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] » (запис зроблено російською мовою) народився [INFO] у с. Валень Герцаївського (нині Чернівецького) району Чернівецької області, про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 15.03.1952 року. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.10.1959 року, [PERSON] (запис зроблено російською мовою [PERSON] ), народилася [INFO] у с. Хряцька Герцаївського (нині Чернівецького) району Чернівецької області. 05 жовтня 1959 року виконавчим комітетом Хряцьківської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області був зареєстрований шлюб між [PERSON] , якому минуло 25 років та [PERSON] , якій минуло 21 рік, у зв`язку із чим складено актовий запис за № 11, про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00053079463. [INFO] в с. Хряцька Чернівецького району Чернівецької області, у віці 72 років помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Частиною ч.1 ст. 1220 ЦК України передбачено, що внаслідок смерті особи або оголошення її померлою відкривається спадщина. Відтак, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Частинами 1 та 3 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом, має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу не заявив про відмову від неї. За відомостями Хряцьківського старостинського округу №3 Герцаївської міської ради Чернівецького району, [PERSON] був зареєстрований та проживав у с. Хряцька Чернівецького (колишнього Герцаївського) району Чернівецької області по день його смерті [INFO] . На час смерті останнього разом із ним в одному господарстві проживала його дружина [PERSON] . Таким чином, після смерті [PERSON] , спадщину прийняла його дружина [PERSON] , хоча юридично на себе його не оформила. [INFO] в с. Хряцька Чернівецького (колишнього Герцаївського) району Чернівецької області у віці 68 років померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті, а у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від неї, право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК України). Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно заповіту посвідченого 28 листопада 2006 року секретарем Хряцьківської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області Абабій А.М. та зареєстрованого у реєстрі за № 156, [PERSON] , на випадок своєї смерті заповіла [PERSON] , тобто заявнику, усе майно яке належало їй на день смерті, де б воно не було і з чого б воно не складалося. Як вбачається з матеріалів спадкової справи щодо майна померлої [PERSON] , заявник [PERSON] 07 грудня 2007 року звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом щодо майна яке залишилося після смерті останньої. Однак, постановою приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області Лис Л.Г. від 01 вересня 2025 року заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Підставою відмови стала відсутність належного правовстановлюючого документа та неможливість підтвердження факту перебування у зареєстрованому шлюбі між [PERSON] та [PERSON] . Розбіжність полягає в тому, що у повному витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть прізвище померлої зазначено як « [PERSON] », тоді як у повному витягу щодо актового запису про шлюб у графі відомостей про наречену прізвище останньої вказано як « [PERSON] ». Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Зі змісту ч. 2 ст. 315 ЦПК України слідує, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту родинних відносин між дружиною чи чоловіком чинним законодавством не передбачено, оскільки між ними не має кровного споріднення, для них може мати правове значення встановлення факту реєстрації шлюбу чи факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у відповідних випадках. Відповідно п.п. 10, 18 вищевказаної постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року, суди можуть встановлювати факти реєстрації шлюбу, якщо в органах реєстрації актів громадського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадського стану. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформляють права, що виникають у зв`язку із встановленням судом фактом. Заявник, звертаючись до суду з даною заявою, просить встановити юридичний факт реєстрації шлюбу, укладеного 05 жовтня 1956 року між [PERSON] та [PERSON] , оскільки в наявних документах допущено неточності у написанні їхніх прізвищ. Зокрема, у актовому записі про шлюб, як дружина значиться « [PERSON] », а її чоловік як « [PERSON] ». Через ці розбіжності у написанні прізвищ заявник не може оформити спадщину належним чином. Разом із тим, встановити факт реєстрації шлюбу судовим рішення у даній справі не можливо, оскільки факт реєстрації шлюбу підтверджено наявним у справі Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актовому запису про шлюб № 00053079463 від 18 серпня 2025 року, в якому як наречений значиться « [PERSON] », а наречена « [PERSON] ». Слід зазначити, що згідно з практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, та як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішення питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тому пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке включає не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Белеш та інші проти Чеської Республіки» (Beles and Others v. the Czech Republic), «ЗУБАЦ ПРОТИ ХОРВАТІЇ» (ZUBAC v. CROATIA), «Волчлі проти Франції» (Walchli v. France). Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99). Слід прийняти до уваги, що суд не наділений повноваженнями розглядати в порядку окремого провадження справи про встановлення факту належності особі свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, однак судом в порядку ч. 2 ст. 315 ЦПК України можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, або він не може бути встановлений у відмінний від судового порядку/способу. Звертаючись до суду із вказаною заявою, заявник послався на неможливість вирішення у позасудовому порядку питання усунення розбіжностей у документах у зв`язку із смертю спадкодавця [PERSON] , що відповідно є перепоною для оформлення ним спадщини. Як вбачається з листа від 19.08.2025 року за №1/1966 надісланому заявнику державним архівом Чернівецької області, у документах архівного фонду «Книги актів цивільного стану (метричні книги) нинішньої Чернівецької області» в книзі реєстрації актів про народження громадян примарії с. Хряцька Герцаївського району Чернівецької області є відомості про те, що [INFO] народився [PERSON] , син [PERSON] та Грапини Сухинської. Актовий запис №63 від 19 вересня 1933 року. За даними погосподарської книги щодо домоволодіння розташованого у с. Хряцька Чернівецького (колишнього Герцаївського) району Чернівецької області особовий рахунок [NUMBER] , вбачається, що головою двору записаний [PERSON] , який проживає разом із дружиною [PERSON] . Оцінюючи вищенаведені докази у своїй сукупності, суд вважає встановленим, що в офіційних документах померлих [PERSON] та [PERSON] , іноді помилково зазначено їх прізвище як « [PERSON] » та « [PERSON] ». Ураховуючи вищенаведені докази по справи у їх сукупності та взаємозв`язку, зважаючи на співзвучність у розмовному мовленні прізвища « [PERSON] » та « [PERSON] », беручи до уваги письмові докази щодо народження [PERSON] та [PERSON] , місце та дата народження, останніх які повністю збігаються із іншими правовстановлюючими документами, дані про місце проживання подружжя [PERSON] та [PERSON] , то суд доходить висновку про підтвердження факту, що [PERSON] , яка померла [INFO] була дружиною [PERSON] , який помер [INFO] , які перебували у юридичному шлюбі, зареєстрованому 05 жовтня 1959 року виконавчим комітетом Хряцьківської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області, актовий запис № 11. Приймаючи до уваги, що законом не визначено іншого порядку встановлення даного юридичного факту, то він має бути встановлений в судовому порядку, який в силу ст.5 ЦПК України з урахуванням зазначених об`єктивних перешкод для заявника буде ефективним способом захисту його порушеного права, а відтак його вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved