Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

23.06.2025 року позивач ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» звернувся до Подільського районного суду м.Полтави з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що 18.09.2020 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та [PERSON] було укладено кредитний договір №22031000408935. 20.06.2019 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та [PERSON] укладено кредитний договір №26208000430237. Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання. 28 березня 2024 року згідно умов Договору факторингу №28/03/24, АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» відступлено право вимоги за Кредитним Договором №22031000408935 від 18.09.2020 року та за Кредитним Договором №26208000430237 від 20.06.2019 року на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЦИКЛ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» набуто право вимоги до Відповідача. Згідно Договору факторингу сума боргу перед Новим кредитором за Кредитним Договором № 22031000408935 від 18.09.2020 року є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 32589,85грн. Згідно Договору факторингу сума боргу перед ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» за Кредитним Договором №26208000430237 від 20.06.2019 року є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 13681,4 грн. У поданій до суду позовній заяві позивач просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» заборгованість за Кредитним договором №22031000408935 від 18.09.2020 року у розмірі 32589,85 грн. із яких: заборгованість по тілу кредиту: 23084,73 грн., заборгованість по відсотках: 0,45 грн., заборгованість по комісії: 9504,67 грн. Стягнути заборгованість за кредитним договором №26208000430237 від 20.06.2019 року у розмірі 13681,4 грн. із яких: заборгованість по тілу кредиту: 6477,13 грн. та заборгованість по відсотках: 7204,27 грн. Стягнути понесений судовий збір у розмірі 2422,4 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. Ухвалою судді Подільського районного суду м.Полтави Фоміною Ю.В. від 27.06.2025 року матеріали позовної заяви направлено за підсудністю до Київського районного суду м.Полтави. 21.07.2025 року справа надійшла до Київського районного суду м.Полтави. Ухвалою Київського районного суду м.Полтави від 22.07.2025 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про дату, час і місце судового засідання для розгляду справи по суті. 13.08.2025 року через систему «Електронний суд» представником [PERSON] адвокатом Грибоводом В.В. подано відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити у задоволенні позовних вимог. У судове засідання представник позивача не з`явився, як вбачається із позову прохав розглядати дану справу у його відсутність. Відповідач [PERSON] та її адвокат Грибовод В.В. в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі. За наявності у справі достатніх доказів, суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності сторін, що не з`явилися. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом судом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 18.09.2020 року між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та [PERSON] укладено Кредитний договір №22031000408935. Як вбачається з п.1.1 даного кредитного договору, банк надав клієнту грошові кошти у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачено цим договором а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановленими цим договором розмірах і строках та виконати всі зобов`язання за договором в повному обсязі. З п.1.2 договору вбачається, що [PERSON] надано кредитні кошти в розмірі 34232,11 грн. Строком кредитування 36 місяців з кінцевою датою повернення 18.09.2023 року. Цільове призначення: на споживчі потреби. Щомісячна комісія за обслуговування кредиту: з 18.09.2020 року по 17.07.2021 рік 3% від суми кредиту, з 18.07.2021 року по 17.04.2022 рік 2,5% від суми кредиту, з 18.04.202 року по 17.01.2023 рік 1,5% суми кредиту, з 18.01.2023 року по 18.09.2023 року 0,625% від суми кредиту. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом 0,0001% річних, на прострочену заборгованість за кредитом 26,0 %. Також судом встановлено, що 20.06.2019 року між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та [PERSON] укладено договір про встановлення Кредитного ліміту №26208000430237. Як вбачається з умов даного договору, а саме з п.1.2.1 вбачається, що ліміт кредитної лінії на дату укладення договору становить 6503,11 грн. та протягом дії даного договору може бути змінений Банком в порядку визначеному в УДБО, при цьому максимальний ліміт кредитної лінії не може перевищувати 1000000,00 грн. Згідно п.1.2.2 визначений строк кредитного ліміту в розмірі 12 місяців з дати встановлення кредитного ліміту. Якщо не пізніше ніж за 30 днів до закінчення до закінчення строку дії кредитного ліміту жодна із сторін у встановленому порядку не заявить про припинення строку дії кредитного ліміту, строк дії кредитного ліміту продовжується на той же строк і на тих же умовах, що визначені в цьому договорі. Продовження строку кредитної лінії може здійснювати необмежену кількість разів. Процентна ставка за користування кредитною лінією є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: строкова заборгованість за кредитом 48,00% річних на прострочену заборгованість за кредитом 56 % річних. Пільговий період 66 днів. Розмір процентної ставки пільгового періоду складає 0,01% річних, що передбачено п 1.2.3 договору про встановлення кредитного ліміту. Також судом встановлено, що 28 березня 2024 року між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЦИКЛ ФІНАНС» укладено Договір факторингу №28/03/24, відповідно до умов якого АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» відступлено ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» право вимоги за Кредитним Договором №22031000408935 від 18.09.2020 року та за Кредитним Договором №26208000430237 від 20.06.2019 року, а відповідно ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» набуто право вимоги до Відповідача. Як вбачається з наданих позивачем документів, станом на день укладення договору факторингу, та в з в`язку з невиконанням належним чином відповідачем [PERSON] умов договору, сума боргу перед ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» за Кредитним Договором №22031000408935 від 18.09.2020 року становить 32\~589 грн. 85 коп., із яких: заборгованість по тілу кредиту: 23 084,73 грн., заборгованість по відсотках: 0,45 грн. та заборгованість по комісії: 9 504,67 грн. В свою чергу сума заборгованості за Кредитним Договором №26208000430237 від 20.06.2019 року становить 13 681,40 грн., із яких: заборгованість по тілу кредиту: 6477,13 грн. та заборгованість по відсотках: 7204,27 грн. Як встановлено судом, кредитний договір укладений між сторонами є споживчим. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України «Про споживче кредитування», який набрав чинності 10 червня 2017 року. За статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України № 1734-VIII. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України №1734-VIII до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України №1734-VIII безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8Закону України № 1734-VIII Правління Національного банку України Постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила про споживчий кредит. Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Додатком 2 до Правил про споживчий кредит до платежів за додаткові та супутні послуги банку віднесено, у тому числі, розрахунково-касове обслуговування. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону №1734-VIII та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості (постанова Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, провадження № 14-44цс21). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) вказано, зокрема, що відповідно до частини другої статті 8 Закону України № 1734-VIII до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України №1734-VIII безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Тобто, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, зокрема і щодо правомірності встановлення у кредитному договорі комісії за розрахунково-касове обслуговування. Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У той же час суд вважає за необхідне зазначити наступне. За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Отже, для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини перша та друга статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»). Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12Закону України «Про споживче кредитування» (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19). Висновок суду базується на висновках Верховного Суду, викладених у постанові від 30 листопада 2023 року у справі № 382/1621/21 з подібними правовідносинами. Враховуючи викладене суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення заборгованість за Кредитним договором №22031000408935 від 18.09.2020 р. у розмірі 23085,18 грн. із яких: заборгованість по тілу кредиту: 23084,73 грн. та заборгованість по відсотках: 0,45 грн. А також підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №26208000430237 від 20.06.2019 р. у розмірі 13681,4 грн. із яких: заборгованість по тілу кредиту: 6477,13 грн. та заборгованість по відсотках: 7204,27 грн. В свою чергу позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по комісії 9504,67 грн., що склалася за Кредитним договором №22031000408935 від 18.09.2020 року задоволенню не підлягають у зв`язку з тим, що позивачем не надано переліку наданих позичальнику послуг, за які передбачено нарахування такої комісії та не надано суду розрахунку комісії, яка складає 9\~504 грн. 67 коп., і яким пунктом договору передбачено нарахування комісії саме в такому розмірі. Частиною 1 статті 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Будь-яких належних та допустимих доказів в підтвердження існування істотних обставин у відповідача, які слугували б поважною причиною невиконання взятих на себе зобов`язань, суду не надано. Також, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволено частково та у відповідності до ст.141 ЦПК України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 1852,17 грн. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд, враховуючи обґрунтованість розміру понесених витрат, а також критерії розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи, складність даної справи та ціну позову в ній, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, приходить до висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню у розмірі 3000 грн. Адже витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial