Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. На обґрунтування позову позивач посилається на те, що 21.09.2017 між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який зареєстровано Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про що зроблено запис від 21.09.2017 №690 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 21.09.2017). Позивач зазначає, що у даному шлюбі [INFO] народилася спільна дитина донька [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 23.01.2021). Стверджує, що спільне проживання та спілкування подружжя припинено, шлюб існує тільки формально. Позивач вважає, що збереження шлюбу є недоцільним. На підставі наведеного, позивач просить суд розірвати шлюб, а спільну дитину залишити проживати з матір`ю. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.10.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даною позовною заявою. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, при у позовній заяві зазначив про розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явилася. Подала 06.11.2025 до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи без участі відповідачки. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 21 вересня 2017 року,\~про що\~складено відповідний\~актовий запис\~за №690\~Ужгородським міським\~відділом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Головного територіального\~управління юстиції\~у Закарпатській\~області, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим 21 вересня 2017 року. Від даного\~шлюбу сторони\~мають спільну\~дитину \~малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 23.01.2021. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подружнє життя між сторонами не склалося. Про це свідчать ті обставини, що вони сімейних стосунків не підтримують, позивач наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, яка позов визнала, що дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові і довіри один до одного. Підстав для надання сторонам строку для примирення суд не знайшов. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що подальше подружнє життя сторін є неможливим, їх сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Позовні вимоги про визначення місця проживання дитини з матір`ю підлягають до задоволення, з огляду на відсутність спору у цій частині.

Outcome: approved