Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

\~у липні 2025 року представник позивача Олійник А.М. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому просить: здійснити поділ спільного майна подружжя; визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на автомобіль марки Skoda Oktavia 2012 року випуску; визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на автомобіль марки Volkswagen Passat 2015 року випуску; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості частки у спільному майні подружжя в розмірі 103570,50 грн, а також понесені позивачем судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з відповідачем [PERSON] позивач [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з 25 травня 2011 року. Проживаючи разом як сім`я вони будували міцні сімейні відносини. Однак, останніх півроку подружжя не може як сім`я проживати разом, виконувати сімейні обов`язки. В травні 2025 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. На даний час судом здійснюється провадження у справі №147/868/25 про розірвання шлюбу. За час проживання у шлюбі подружжя купує в 2020 році два транспортних засоби, а саме: автомобіль марки Skoda Oktavia 2012 року випуску, та автомобіль марки Volkswagen Passat 2015 року випуску. Право власності на автомобілі було зареєстроване за відповідачем [PERSON] . В добровільному порядку поділити нажите майно неможливо, тому позивач змушена звернутись до суду з вказаною заявою. Ухвалою судді від 25 липня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовчого засідання. Ухвалою суду від 01 вересня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, 26.09.2025 представником позивача Олійником А.М. подано заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, заявлені позовні вимоги підтримують повністю та просять задовольнити. Заперечень щодо ухвалення заочного рішення не висловлював. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, повторно не з`явився у судове засідання, причин неявки суду не повідомив, відзив не подав. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Відповідно до\~ст. 129 Конституції України\~суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 25 травня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано у відділі ДРАЦС Тростянецького РУЮ Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 25.05.2011 (а.с.5). За час спільного проживання у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29.08.2011 (а.с.10). Позивач стверджує про те, що за час проживання в зареєстрованому шлюбі ними було придбано майно, яке є спільною власністю подружжя. З довідки Територіального сервісного центру МВС №0546 від 26.05.2025 за №37/25 (відповіді на адвокатський запит) вбачається, що згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, станом на 29.05.2025 за громадянином [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] зареєстровані наступні транспортні засоби: Skoda Oktavia 2012 року випуску, дата реєстрації 22.09.2020; Volkswagen Passat 2015 року випуску, дата реєстрації 26.02.2020 (а.с.11). З інформаційної довідки про середню ринкову вартість транспортного засобу Skoda Oktavia, 2012 року випуску, дата реєстрації 22.09.2020, власником якого є [PERSON] , встановлено, що середньоринкова вартість автомобіля Skoda Oktavia 2012 року випуску, в працездатному технічному стані , на митній території України, станом на 9 червня 2025 року без врахування ПДВ становить 352029 грн (а.с.12). З довідки №31/31/0546/744-аз-760-2025 від 03.11.2025 наданої на запит адвоката вбачається, що станом на 03.11.2025 за [PERSON] , [INFO] , знаходиться на обліку транспортний засіб Skoda Oktavia, 2012 року випуску, VIN номер [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , дата реєстрації 22.09.2020. З інформаційної довідки про середню ринкову вартість транспортного засобу Volkswagen Passat 2015 року випуску, дата реєстрації 26.02.2020, власником якого є [PERSON] , встановлено, що середньоринкова вартість автомобіля Volkswagen Passat 2015 року випуску, в працездатному технічному стані , на митній території України, станом на 9 червня 2025 року без врахування ПДВ становить 559170 грн. (а.с.13). Згідно зі\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до положень ч.3, ч.4\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Згідно з ч.1 ст. 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором або законом (ст. 70 СК України,\~ст. 372 ЦК України). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. При цьому, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1, ч.2\~ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2\~ст. 364 ЦК України). Відповідно до п.23\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої\~статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Судом установлено, що на ім`я відповідача [PERSON] 22.09.2020 проведено реєстрацію транспортного засобу Skoda Oktavia 2012 року випуску, а 26.02.2020 - Volkswagen Passat, 2015 року випуску, дата реєстрації 26.02.2020, що підтверджено належними та допустимими доказами. У подальшому вказані транспортні засоби були перереєстровані на третіх осіб. Обставини щодо придбання зазначених автомобілів у період шлюбу та за кошти спільного сімейного бюджету сторонами не оспорювалися. Також не оспорювалася і вартість вказаних транспортних засобів. Клопотань щодо проведення судової транспортно - товарознавчої експертизи сторони суду не заявляли. Отже, презумпцію віднесення придбаних під час шлюбу транспортних засобів до спільного майна подружжя не спростовано, тому суд дійшов висновку, що автомобілі Skoda Oktavia 2012 року випуску, Volkswagen Passat 2015 року випуску є спільною сумісною власністю подружжя. Тому вимоги позивача про поділ спільно нажитого майна та визнання за нею права особистої власності на вказаний автомобіль підлягає задоволенню. Так, за правилами доказування, визначеними статтями\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13 ВП ВС наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Відповідно до\~ст. 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Позивачем разом з позовною вимогою про визнання особистої власності на транспортний засіб ставиться вимога про стягнення з відповідача на користь позивача компенсації частини вартості автомобіля Volkswagen Passat 2015 року випуску . Згідно з ч.4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно\~з ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Частинами 1 та 2 статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ч.3\~ст. 364 ЦК України). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11). Відповідно до інформаційної довідки, вартість автомобіля марки Skoda модель Oktavia 2012 року випуску становить 352029,00 гривень, а вартість автомобіля марки Volkswagen модель Passat 2015 року випуску становить 559170,00 грн. Позивач не проти виділити їй в особисту власність автомобіль марки Skoda Oktavia 2012 року випуску, та залишити у власності відповідача автомобіль марки Volkswagen Passat 2015 року випуску, при цьому стягнувши з відповідача компенсацію за частину майна в сумі 103570,50 гривень. За системним тлумаченням частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, висловила правову позицію, згідно з якою згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі. Факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у цього відповідача будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо. Крім того, Велика Палата Верховного Суду констатувала помилковість висновку суду про те, що стягнення на користь позивачки компенсації за її частку у праві спільної сумісної власності на майно подружжя становитиме для відповідача надмірний тягар. Більше того, якщо для задоволення позову про стягнення коштів суд мав би враховувати платоспроможність відповідача на час розгляду справи, то стягнення у судовому порядку багатьох боргів було би неможливим саме з цієї причини. Крім того, згідно з пунктами 22, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Отже, оскільки вартість автомобіля Volkswagen Passat, 2015 року випуску, становить 559170,00 грн, а вартість автомобіля Skoda Oktavia, 2012 року випуску, становить 352029,00 гривень, що перевищує на 207141,00грн, тому на користь позивача підлягає до стягнення половина зазначеної вартості, тому позов в частині стягнення компенсації на користь позивача в розмірі 103570,50грн підлягає до задоволення. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору, розмір якого становить 4556,00 гривень. Згідно з платіжною інструкцією №0.0.4443433161.1 від 06.07.2025 позивач сплатила 4556,00 гривень в якості судового збору (а.с. 14). Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, вимога позивача про стягнення суми сплаченого судового збору підлягає задоволенню.

Outcome: approved