Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з позовом в обґрунтування якого зазначив, що відповідачу який є іноземцем на праві власності належить 1/2 частина земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва. Оскільки відповідач не відчужив зазначену частину земельної ділянки, прокурор вказує на порушення вимог статей 81 і 145 Земельного кодексу України та просить конфіскувати частину земельної ділянки відповідача у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області (а.с. 1 17). Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Особа в інтересах якої подано позов отримала судове повідомлення про розгляд справи та надала суду письмові пояснення по суті справи в яких підтримала позов прокурора і просила його задовольнити (а.с. 50 55). Враховуючи, відповідач не має в Україні зареєстрованого місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи, відповідач був повідомлений про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 35, 37, 41). Оскільки відповідач, який був повідомлений про розгляд справи належним чином в порядку, передбаченому статтею 128 ЦПК України, у встановлений цивільним процесуальним законом строк не подав відзив на позов і не заперечив проти вирішення справи в порядку спрощеного провадження, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.06.2024 року вбачається, що відповідачу на праві приватної власності належить 1/2 частина земельної ділянки площею 0,06 гектара, кадастровий номер\~3221482805:04:006:0091, для індивідуального садівництва, ділянка № [NUMBER] , розташованої в Садовому товаристві «Вчитель» в селі Червоне Застугнянської сільської ради Васильківського району Київської області (а.с. 21). При цьому, суд враховує обставини зміни адміністративно-територіального поділу районів у Київській області за Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів», внаслідок чого станом на дату постановлення цього рішення суду село Червоне розташоване в адміністративних межах Васильківської міської територіальної громади Обухівського району Київської області. Враховуючи, що статтю 35 Земельного кодексу України «Земельні ділянки для\~садівництва» розміщено у Главі 5 «Землі сільськогосподарського призначення» Розділу ІІ «Землі України» Земельного кодексу України, суд приходить до логічного й очевидного висновку про те, що землі для ведення індивідуального садівництва, безумовно є такими які належать до земель сільськогосподарського призначення, оскільки їх не віднесено до земель інших категорій. Пунктом «в» частини третьої статті 81 Земельного кодексу України передбачено, що іноземці можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі прийняття спадщини. Із доданого прокурором до позову на підтвердження своїх вимог Свідоцтва від 03 лютого 2022 року про право на спадщину за законом, вбачається, що вказану половину зазначеної земельної ділянки відповідачка набула внаслідок прийняття спадщини після своєї померлої матері (а.с. 19). Відповідно до частини четвертої статті 81 Земельного кодексу України, землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, протягом року підлягають відчуженню. Зокрема, судом достовірно встановлено, що відповідачка згідно із паспортом № [NUMBER] виданим 20.07.2017 року відділом УФМС росії по Ставропольському краю та Карачаєво-Черкеської Республіки в Промисловому районі міста Ставрополь є іноземцем громадянином російської федерації, що відображено та підтверджується змістом: -свідоцтва від 03 лютого 2022 року про право на спадщину за законом; -витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.06.2024 року; -заяви від 03.02.2022 року про реєстрацію прав та їх обтяжень; -листа № 8.1-1469/8.1-24 від 20.06.2024 року Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства; -листа № 8010.6.6-35335/80.4-25 від 25.07.2025 року Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (а.с. 19, 21, 22, 26, 35). Натомість, відповідачка, яка є іноземцем, набувши в порядку спадкування у 2022 році половину земельної ділянки сільськогосподарського призначення, не виконала імперативних приписів норми частини четвертої статті 81 Земельного кодексу України, оскільки не відчужила вказану частку земельної ділянки протягом року. Згідно із нормою частини другої статті 145 Земельного кодексу України, у разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Як наслідок, у зв`язку із порушенням відповідачем вимог частини четвертої статті 81 Земельного кодексу України, у суду наявні правові підстави для застосування норми частини другої статті 145 Земельного кодексу України та конфіскації вказаної 1/2 частини вказаної земельної ділянки відповідача, оскільки остання не виконала свій обов`язок відчужити її протягом певного строку і належна їй частина земельної ділянки не була відчужена нею протягом такого строку. Одночасно, суд зауважує, що відповідно до частини другої статті 35 Земельного кодексу України, іноземці можуть мати земельні ділянки для ведення індивідуального або колективного\~садівництва на умовах оренди. Проте, відповідач має частину вказаної земельної ділянки на праві власності. Разом із цим, суд вважає юридично необґрунтованими вимоги прокурора про конфіскацію частини земельної ділянки відповідача саме у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, оскільки спірна частина земельної ділянки ніколи не перебувала у власності зазначеного державного органу. Також, помилковим є посилання прокурора за змістом позову на статтю 354 ЦК України (при цьому, за змістом позову прокурор цитує норму статті 354, але вказує її номер як стаття «356»), оскільки норми даної статті передбачають застосування до особи позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкцію за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Однак, у даному випадку конфіскація не є санкцію за вчинення відповідачем правопорушення (наприклад, кримінального чи адміністративного), а тому відсутні підстави для застосування вказаної норми цивільного законодавства. Крім того, норма частини четвертої статті 145 Земельного кодексу України (яку застосовує суд у спірних правовідносинах) чітко регламентує, що конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Отже, конфіскована у відповідача частина земельної ділянки, в подальшому підлягає продажу на земельних торгах. Таким чином, у зв`язку із порушенням відповідачем вимог частини четвертої статті 81 Земельного кодексу України, суд приходить до висновку про те, що за приписами норми частини другої статті 145 Земельного кодексу України, слід конфіскувати у відповідача належну йому на праві власності частину земельні ділянки. За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в обсязі, у спосіб та порядку визначених судом. При цьому, на підставі пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, що складаються зі сплати прокурором судового збору за позовними вимогами майнового характеру, слід покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (а.с. 18). На підставі викладеного,

Outcome: partial