Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

Представник позивача в інтересах останнього звернувся до суду з позовом до відповідачки про виключення відомостей з актового запису про народження дитини, посилаючись на те, що [PERSON] та [PERSON] з 2019 року проживали однією сім`єю, як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу. Вони були знайомі зі шкільних років. [INFO] відповідачка народила доньку [PERSON] . Так як позивач та відповідачка на час народження доньки не перебували в зареєстрованому шлюбі, то 10.01.2020 року у виконавчому комітеті Торговицької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області здійснено запис про батька дитини за заявою матері та батька дитини. Позивач пояснив, що після народження дитини з відповідачкою вони разом прожили сім місяців. Далі відповідачка стала приходити додому пізно ввечері, по господарству нічого не робила. Жили в найманій квартирі, проте відповідачка не готувала їсти, не прибирала, не прала речі, тощо. Поведінка відповідачки та її ставлення до позивача давали підстави сумніватися у її подружній вірності. Пізніше позивач залишив відповідачку з донькою і поїхав жити за місцем своєї реєстрації. З тих пір пройшло п`ять років. Тепер відповідачка почала вимагати від позивача гроші на утримання дитини, говорячи при цьому, що позивач не є батьком [PERSON] . Таким чином, позивач дізнався, що не є біологічним батьком [PERSON] . Наразі згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20 вересня 2024 року, виданим виконавчим комітетом Торговицької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області, [PERSON] та [PERSON] записані батьками [PERSON] , [INFO] . З огляду на все вищевикладене, позивач вважає сукупність вказаних обставин дає підстави для висновку, що він не може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , що стане підставою для виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Представник позивача просить суд виключити відомості про [PERSON] , [INFO] , як батька дитини [PERSON] , [INFO] /а.с.1-4/. Представник позивача просив проводити розгляд справи за його та позивача відсутності та задовольнити позовні вимоги. Не заперечував проти заочного розгляду справи /а.с.47-48/. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила, також не подала відзив на позовну заяву, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Новоархангельського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Голованівському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, але його не явка не є перепоною для розгляду справи. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі наявних в цивільній справі доказах. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ч .1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Ч. 1 ст. 13 ЦПК України вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя. Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Принципом верховенства права, визнається, що людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. В частинах 1 та 2 ст. 10 ЦПК України законодавець вказав, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, [INFO] народилася [PERSON] , її батьком записано - [PERSON] , матір`ю [PERSON] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20 вересня 2024 року, виданим виконавчим комітетом Торговицької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області /а.с.11/. Представником позивача разом із позовною заявою було подано клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, що на його думку, буде доказом відсутності кровного споріднення між позивачем та донькою [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з листа Медико-генетичного центру «МАМА-ПАПА» від 11.09.2025 року №0342-25 [PERSON] було повідомлено про необхідність явки для здачі біологічних зразків 27.08.2025 на 10.00 год. та [PERSON] було повідомлено про необхідність явки для здачі біологічних зразків 22.08.2025 року на 14.00 год. за адресою: [ADDRESS] /а.с.38/. [PERSON] з`явився в призначений час, пройшов ідентифікацію та фотофіксацію, у нього було взято біологічні зразки. [PERSON] разом із [PERSON] не з`явилась, хоча про необхідність явки повідомлялась через месенджер Viber до номера [NUMBER] . На повідомлення про необхідність явки [PERSON] відповіла що їх не буде, оскільки здійснює догляд за неповнолітніми дітьми і не може їх залишити. Оскільки для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи на встановлення спорідненості на рівні передбачуваний батько-дитина, необхідні зразки як передбачуваного батька, так і дитини, а від дитини [PERSON] зразки відсутні. На цю обставину суд зважує на наступне. Так, відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 5 СК України - сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (частина друга і третя статті 5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Відповідно до ст. ст. 263, 265 ЦПК України рішення щодо оспорювання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для виключення відомостей про батьківство (материнство) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 89 ЦПК України, згідно з якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти російської федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 4, пунктами 3-5 ч. 5 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. У ч. 1 ст. 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Суд констатує, що нез`явлення відповідачки разом із дитиною до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи свідчить про її (відповідачки) небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про те, що він не є батьком малолітньої дитини. Судом вжито належних процесуальних заходів з метою проведення зазначеної експертизи та забезпечення участі відповідачки разом із дитиною у її проведенні. Суд констатує, що застосування наслідків ухилення від участі в експертизі можливе лише після постановлення ухвали про призначення або зобов`язання участі іншої сторони у експертизі (у разі самостійного замовляння проведення експертизи, ст. 106 ЦПК) та підтвердження факту ухилення особи від участі в експертизі та наявності факту роз`яснення сторонам з боку суду наслідків ухилення від проведення експертизи. Фактично суд виходить з припущення, що особа ухиляється від участі в експертизі, оскільки побоюється її результатів, а тому визнає факт, який треба було встановити експертизою, доведеним. Ця норма є винятком із загального правила, сформульованого у ч. 6 ст. 81 ЦПК про те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст. 109 ЦПК України містить спеціальну процесуальну санкцію. Ухиленням від участі в експертизі є умисні дії особи, яка бере участь у справі, метою яких є неможливість проведення експертизи, яку призначив суд, а саме: ненадання експертам необхідних матеріалів або документів, які є в особи; відмова надати зразки для дослідження; недопущення до приміщень або майна, яке підлягає дослідженню тощо. Відповідно ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 7 СК України). В розумінні ст. 18 СК України позивачем вибрано способи захисту сімейних прав та інтересів зокрема - припинення правовідношення, а також його анулювання, а саме виключення відомостей про особу, як батька з актового запису про народження дитини. Зі ст. 121 СК України випливає, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя (згідно ст. 122 СК України). Дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування (ст. 7 Конвенції про права дитини). В ч. 1 ст. 125 СК України наголошується, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. В ч. 1 ст. 126 СК наголошується, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Представник позивача в цивільному позові наголошував на тому, що позивач не є генетичним батьком народженої відповідачкою дитини - [PERSON] , оскільки після народження дитини з відповідачкою вони разом прожили сім місяців. Далі відповідачка стала приходити додому пізно ввечері, по господарству нічого не робила. Жили в найманій квартирі, проте відповідачка не готувала їсти, не прибирала, не прала речі, тощо. Як зазначалось судом вище, за клопотанням представника позивача по справі було призначено молекулярно-генетичну експертизу, яку не було проведено у зв`язку з неявкою (ухиленням) відповідачки від її проведення. Враховуючи процесуальну поведінку відповідачки, виходячи із положень ч. 1 ст. 109 ЦПК України суд вважає, що позивач дійсно не є рідним батьком малолітньої дитини. Суд, приймаючи рішення, діє виключно в інтересах майбутніх прав та обов`язків малолітньої дитини. Тобто заявлена позовна вимога позивача про виключення відомостей про особу, як батька, з актового запису про народження дитини підлягає задоволенню. В ч. 1 ст. 134 СК України наголошується на тому, що на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Пунктами 2.13, 2.13.1 наказу Міністерства Юстиції України від 12.01.2011 року №96/5 Про затвердження Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання визначено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану; Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Оскільки позов задовольняється судом, то відповідно до зазначених положень норм права суд повинен при постановленні рішення зобов`язати уповноважений орган внести відповідні зміни до актового запису. Приймаючи до уваги викладене та

Outcome: approved