Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал») звернулось до Бориславського міського до суду Львівської області з вказаним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору В обґрунтування позову зазначено, що 2 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі\~-\~ТОВ «Мілоан»)\~та [PERSON] укладено договір\~про споживчий\~кредит №\~6997978,\~згідно з\~умовами якого\~відповідач отримав\~5000,00\~грн,\~зі сплатою\~процентів за\~користування кредитом\~та інших\~платежів та\~можливих штрафних\~санкцій,\~що передбачені\~цим договором.\~Відповідно до\~графіку сплати\~кредитних коштів\~(додаток\~№\~1\~до кредитного\~договору №\~6997978\~від 2\~травня 2024\~року)\~відповідачем не\~сплачено кредитні\~кошти,\~комісії і\~проценти за\~користування кредитом\~у строк\~встановлений кредитним\~договором. 27січня 2025 року між первісним кредитором та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №\~114-МЛ, згідно з умовами якого згідно умов якого, передано право вимоги до відповідача за кредитним договором від 2 травня 2024 року №\~6997978. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 2 травня 2024 року №\~6997978 у сумі 23403,21 грн, що складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту 4300,00 грн, простроченої заборгованості за сумою відсотків 12803,21 грн та сума по неустойці та/або процентам за порушення грошового зобов`язання 6300,00 грн. Також позивач просить стягнути сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн та 8000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 вересня 2025 року вказана позовна заява (справа №\~438/1509/25) передана судді Бориславського міського суду Львівської області Дудар О.В. Ухвалою суду від 30 вересня 2025 року вказану позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 9 жовтня 2025 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі №\~438/1509/25 Розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання на 21 жовтня 2025 року. 7 жовтня 2025 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому вказує, що позовні вимоги просить задовольнити та проти заочного розгляду справи не заперечує. У судове засідання 21 жовтня 2025 року сторони не з`явились. Розгляд справи призначено на 6 листопада 2025 року. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. Конверти з рекомендованим повідомленням з судовими повістками про судові засідання, призначені на 22 жовтня та 6 листопада 2025 року, направлені на зареєстованк адресу [PERSON] повернулися до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до практики Верховного Суду (постанова від 18 березня 2021 року у справі №\~443/3142/24, постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №\~800/547/17) є достатніми для того, щоб вважати повідомлення належним. Відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Частиною 1 статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 2 травня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №\~6997978, за умовами якого, кредитодавець зобов`язався надавати позичальнику кредитні кошти на умовах зворотності та оплатності, в сумі 5000,00 грн. Вказаний договір згідно із довідкою про ідентифікацію від 9 вересня 2025 року підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 412339. Відповідно до\~анкети-заявки\~на кредит\~№\~6997978 [PERSON] прийняла умови договору від 2 травня 2024 року №\~6997978. За умовами\~договору кредит\~надається загальним\~строком на\~360\~днів за\~умови виконання\~позичальником графіку\~платежів,\~з 2\~травня 2024\~року (дата\~надання кредиту).\~Строк на\~який надається\~окрема частина\~кредиту встановлюється\~графіком платежів\~(пункт\~1.3). Остаточний термін (дата) повернення кредиту, сплати комісії та процентів користування кредитом (за умови дотримання графіку платежів): 27 квітня 2025 року (дата остаточного погашення заборгованості) (пункт 1.4) Проценти за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду, визначеного Графіком платежів, нараховуються за ставкою 3.65 відсотків річних на фактичну заборгованість за кредитом. Проценти за користування кредитом протягом решти строку кредитування нараховуються за стандартною процентною ставкою 511,00 відсотків річних від фактичного залишку кредиту починаючи з другого розрахункового періоду, визначеного графіком платежів. Нараховані згідно пунктами 1.5.2 та 1.5.3 договору проценти за користування кредитом за весь строк кредитування, складатимуть: 18264,00 грн (пункти 1.5.2 та 1.5.3 договору). Пунктом 2.1 договору визначено, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] . Позивач зобов`язання за договором від 2 травня 2024 року №\~6997978 виконав, перерахувавши [PERSON] на вказаний у договорі кредитний рахунок [NUMBER] , 5000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 2 травня 2024 року №\~129945190. З виписки з особового рахунку за кредитним договором від 2 травня 2024 року №\~6997978 вбачається, що сума заборгованості [PERSON] становить 23403,21 грн, що складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту 4300,00 грн; простроченої заборгованості за відсотками - 12803,21 грн; залишку по неустойці та/або процентам за порушення грошового зобов`язання становить 6300,00 грн. 27 січня 2025 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №\~114-МЛ відповідно до\~умов якогоТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» право вимоги\~до позичальників,\~у тому\~числі до [PERSON] за кредитним договором від 2 травня 2024 року №\~6997978, що підтверджується актом приймання-передачі та витягом з реєстру боржників. Згідно з платіжною інструкцією від 27 січня 2025 року №\~1765 ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» здійснило плату за відступлення права вимоги за договором відступлення прав вимоги від 27 січня 2025 року №\~114-МЛ в сумі 1923648,74 грн. 10 вересня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» надіслано письмову претензію №\~24112844/284 [PERSON] про погашення кредитної заборгованості по договору від 2 травня 2024 року №\~6997978 в сумі 23403,21 грн. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1\~статті 627 ЦК України). Відповідно до положень частини 1 статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина 1 стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до статті 3 вказаного Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 цього Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно із статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 статті 513 ЦК України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 ЦК України). Відповідно частин\~1,\~5,\~6,\~7\~статті 81\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування\~не може\~ґрунтуватися на\~припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи, що на час розгляду справи відповідачем не надано доказів виконання обов`язку по сплаті заборгованості за договором про споживчий кредит від 2 травня 2024 року №\~6997978, суд приходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у сумі 17103,21 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту 4300,00 грн., заборгованість за сумою відсотків 12803,21 грн. Щодо нарахованої позивачем неустойки у розмірі 6300,00 грн, слід зазначити наступне. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України унормовано, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року за №\~64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, на території України введено воєнний стан із 05:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Згодом, неодноразово воєнний стан на території України продовжувався у встановленому законом порядку і є чинним на даний час. Отже, в умовах воєнного стану позичальник (боржник) звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення грошового зобов`язання, а тому вимоги позивача у частині нарахування неустойки не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та є безпідставними, а тому не підлягають до задоволення. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме: на 73,08 % (розрахунок 17103,21 грн (задоволена частинна вимог): 23403,21 грн (ціна позову)) х 100 = 73,08 %, з позивача на користь позивача необхідно стягнути сплачений судовий збір в розмірі 1770,29 грн (73,08 % від 2422,40 грн). Щодо вимог позивача у частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до частин 1-3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Частиною 1 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частин 3 та 4 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Отже, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Верховний Суд у постанові 19 лютого 2020 року у справі №\~755/9215/15-ц зазначив, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи. На підтвердження\~понесених витрат\~на правничу\~допомогу позивачем\~надано договір\~про надання\~правової допомоги\~від 1\~липня 2025\~рокупро надання\~правової(правничої\~допомоги №\~0107\~укладений ТОВ\~«Фінансова компанія\~«Кредит-Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Апологет», акт наданих послуг до від 19 вересня 2025 року №\~Д/2979 та детальний опис до цього акта. За результатами розгляду питання про розподіл судових витрат та дослідження поданих на їх підтвердження доказів, суд враховує, що дана справа є типовою та нескладною за своєю суттю. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат\~(встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №\~19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» заява №\~58442/00, зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані представником позивача документи та доводи на обґрунтування суми заявлених витрат, пов`язаних із розглядом справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду документів, їх значення для спору (справи), суд дійшов висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн не є цілком співмірним із складністю справи, обсягом виконаних адвокатським об`єднанням робіт (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг). Таким чином, з врахуванням обсягу виконаної адвокатськими об`єднанням роботи, враховуючи категорію справи, беручи до уваги принципи пропорційності, співмірності та розумності судових витрат, та задоволення позову частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Outcome: partial