Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою мотивуючи свої вимоги з урахуванням зменшення позовних вимог тим, що згідно з державною програмою забезпечення населення послугами теплопостачання протягом опалювальних сезонів з жовтня 2016 року по 2021 рік позивач надавав теплову енергію за адресою: [ADDRESS] , де відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб зареєстрованим користувачем є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зазначає, що відповідач [PERSON] на підставі відкритого особистого рахунку № [NUMBER] повинна була сплачувати за надані послуги щомісячно, але оплата за ці послуги не здійснювалася належним чином, у зв`язку з чим станом на 01 вересня 2021 року з`явився борг перед позивачем у сумі 50\~835,36 грн. за період з 01 жовтня 2016 року по 01 вересня 2021 року, який було реструктуризовано шляхом укладання зі споживачем договору про реструктуризацію заборгованості за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання №328/2021р./Ц.О.А. строком на 24 місяці. Відповідно до пункту 3 цього договору передбачено, що у разі порушення споживачем умов вказаного договору, підприємство КП «Теплоенерго» має право на примусове стягнення суми заборгованості в судовому порядку. Відповідно до розрахунку сума заборгованості за надані послуги теплопостачання за вказаною адресою складає: 50\~835,36 грн. сума боргу на момент укладання договору про реструктуризацію заборгованості; 50 600 грн. - сума боргу на момент подання позовної заяви (на 01 листопада 2024 року); 14\~208,51 грн. - інфляційне збільшення суми боргу; 4\~804,17 грн. - 3% річних від суми боргу, а загалом заборгованість складає 69\~612,68 грн. На підставі викладеного представник позивача звернулась до суду з цим позовом, в якому просила стягнути з відповідача на користь КП «Теплоенерго» ДМР заборгованість зі сплати за теплопостачання в розмірі 69\~612,68 грн., з яких: сума основного боргу - 50 600 грн.; інфляційні збитки - 14\~208,51 грн.; 3% річних 4\~804,17 грн., а також судовий збір - 3 028 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2024 року прийнято до свого провадження та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачем у системі «Електронний суд» було сформовано відзив на позовну заяву, в якій вона просила застосувати строки позовної давності та відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування зазначила, що як вбачається з розрахунку доданого до позовної заяви заборгованість з теплопостачання виникла за період з 01 жовтня 2016 року по 23 лютого 2022 року та складає 50\~600 грн., однак детального розрахунку за кожен місяць вищевказаного періоду позивачем не надано, як і не надано правового обґрунтування порядку розрахунку, а розрахунок інфляційних витрат не містить детального пояснення на підставі якого порядку його зроблено, передбаченого в положеннях законодавчих та підзаконних нормативно-правових актів. Також невідомо з яких статистичних даних позивачем взято індекс інфляції, а у позовній заяві відсутнє обґрунтування на підставі якого порядку, передбаченого в положеннях законодавчих та підзаконних нормативно-правових актів проведено розрахунок 3% річних. Зазначає, що позивач звернувся із позовом про стягненням заборгованості з теплопостачання за період з 01 жовтня 2016 року по 23 лютого 2022 року за договором реструктуризації заборгованості за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання №328/2021р./Ц.О.А. від 27 листопада 2021 року, тобто по сплину трирічного строку позовної давності. Від представника КП «Теплоенерго» ДМР до суду надійшла відповідь на відзив в якій вона просила суд задовольнити позовну заяву у повному обсязі. В обґрунтування зазначивши, що відповідачем було виконано дії, які свідчать про визнання нею боргу, а саме підписання договору про реструктуризацію заборгованості за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання №328/2021р./Ц.О.А. від 22 вересня 2021 року. Вказує, що позивач звертається до суду з позовом після закінчення карантину, але в період дії положень п. 19 ЦК України, що передбачали продовження строку позовної давності на період воєнного стану та в подальшому зупинення строку позовної давності на строк дії воєнного стану, отже позовні вимоги пред`явлені в межах строку позовної давності. Відповідачем у системі «Електронний суд» було сформовано заперечення на відповідь на відзив з проханням відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування зазначила, що 22 вересня 2021 року між КП «Теплоенерго» ДМР та нею було укладено договір №328/2021р./Ц.О.А. про реструктуризацію заборгованості за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання з виплатою боргу з послуг теплопостачання згідно з графіком, який було укладено відповідачем за умови надання згоди (дозволу) зі сторони позивача на відключення її квартири від системи централізованого опалення і гарячої води. Вказує, що до 22 вересня 2021 року договір про надання послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання у письмовій формі між позивачем і нею не укладався, а пункти договору №328/2021р./Ц.О.А. про реструктуризацію заборгованості за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання не містять положень щодо обов`язку сплати нею 3% річних і інфляційних втрат. Укладений договір №328/2021р./Ц.О.А. про реструктуризацію заборгованості за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання не є зобов`язанням, згідно з якого вона зобов`язана оплачувати суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. Вказує, що вона не користується з 21 вересня 2021 року послугами з централізованого теплопостачання в квартирі [ADDRESS] . 04 березня 2025 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська задоволено клопотання відповідача [PERSON] про витребування документів у КП «Теплоенерго» ДМР. Представник позивача надав суду заяву, в якій просив розглядати справи без участі їх представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, повідомлялась належним чином про день, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила, будь-яких заяв про відкладення чи розгляд справи за її відсутності суду не надала. Суд із вказаного приводу зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). Пунктами 2, 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів. Судам дано роз`яснення на те, що, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків у цивільних справах є, в тому числі і правова та фактична складність справи; поведінка заявника, характер процесу та його значення для заявника. Суд, враховуючи ту обставину, що відповідачу були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань і доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити відповідне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Судом встановлено, що КП «Теплоенерго» ДМР є комунальним підприємством, основним видом діяльності якого є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії у вигляді гарячої води для задоволення потреб опалення і гарячого водопостачання населення та інших груп споживачів. Також з матеріалів справи вбачається, що відповідач була споживачем послуг з постачання теплової енергії, які надаються КП «Теплоенерго» ДМР на опалення житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрованими користувачами є: [PERSON] , [INFO] (уповноважений власник); [PERSON] , [INFO] (син); [PERSON] , [INFO] (мати), що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №3630 від 29 березня 2021 року (а. с. 6). Матеріалами справи встановлено, що відповідно до договору №328/2021р./Ц.О.А. про реструктуризацію заборгованості за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання від 22 вересня 2021 року, КП «Теплоенерго» ДМР та споживач [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , особистий рахунок № [NUMBER] , уклали договір про зобов`язання споживача сплатити заборгованість за використану теплову енергію, яка виникла станом на 01 вересня 2021 року в розмірі 50\~835,36 грн. протягом 24 місяців, а також 0% від суми заборгованості, а саме 0,00 грн. сплатити до 30 вересня 2021 року, а далі відповідно до графіка 50\~835,36 грн. (а. с. 7). Пунктами 2, 2.1. вищезазначеного договору передбачено, що споживач здійснює оплату не пізніше 20 числа слідуючого за розрахунковим місяцем. У разі несвоєчасної сплати, підприємством КП «Теплоенерго» ДМР буде нараховуватися пеня в розмірі від 0,01% до 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочки, але не більше ніж 100% від загальної суми заборгованості. Крім того, умовами п. 3 вищевказаного договору передбачено, що у разі порушення споживачем умов даного договору, підприємство КП «Теплоенерго» ДМР має право на примусове стягнення суми заборгованості в судовому порядку. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача за період з 01 жовтня 2016 року до 23 лютого 2022 року складає 69\~612,68 грн., з яких: сума боргу на момент подання позовної заяви (01 листопада 2024 року) 50 600 грн., інфляційне збільшення 14\~208,51 грн., 3% річних 4\~804,17 грн. (а. с. 93-184, 190-194). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Статтею 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. На підставі ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Згідно із ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Пунктом 10 постанови КМУ №630 від 21 липня 2005 року «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» визначено, що споживач зобов`язаний вносити щомісячну плату за надані послуги згідно встановлених тарифів. Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з юридичної природи правовідносин, що виникли між сторонами, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. Щодо доводів відповідача про застосування строку позовної давності, суд дійшов такого висновку. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Суд вказує, що позовна давність за вимогами про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг переривається у разі часткового погашення боржником відповідної заборгованості (постанова Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі №437/2726/13-ц). Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. У вказаному випадку, 22 вересня 2021 року між сторонами було укладено договір про реструктуризацію (розстрочення сплати). За загальним правилом у випадку укладення договору про реструктуризацію заборгованості за комунальні послуги строк позовної давності обчислюється не від кінцевої дати договору, а від кожної конкретної дати розрахунку згідно зі схемою реструктуризації. За схемою реструктуризації, що викладена у вищезазначеному договорі першій платіж у розмірі 2\~118,14 грн. на погашення основної суми заборгованості мав бути вчинений у вересні 2021 року. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022, дію якого неодноразово продовжено, і який дій на теперішній час. За приписами пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного,надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Крім того, за приписами пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного,надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. З огляду на викладене, на час дії встановленого карантину та воєнного стану, строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, не спливає. Отже, у вказаних спірних правовідносинах позовна давність щодо вимог про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання за період з 01 жовтня 2016 року по 01 вересня 2021 року, в силу пунктів 12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на момент подання позову, не спливла. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, про наявність правових підстав для стягнення із відповідача суми боргу на момент укладання договору про реструктуризацію заборгованості в розмірі 50\~600 грн. на підставі договору №328/2021р./Ц.О.А. про реструктуризацію заборгованості за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання від 22 вересня 2021 року. Також згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів і отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Суд також зазначає, що інфляційні втрати та три відсотки річних розраховані позивачем до 23 лютого 2022 року включно, що не порушує законодавство, зокрема постанову Кабінету Міністрів України №206 від 05 березня 2022 року «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» відповідно до якої до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, оскільки вказана постанова набрала чинності з дня опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, а також наявні в матеріалах справи докази, вимоги позивача є законними і обґрунтованими, тому суд дійшов висновку, що заборгованість зі сплати за теплопостачання в розмірі 69\~612,68 грн. підлягає стягненню з відповідача, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 3 028 грн.

Outcome: approved