Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 28 серпня 2020 року звернувся до Сколівського районного суду Львівської області з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить визнати недостовірною та такою, що порушує його права та права членів його сім`ї на повагу до їх гідності, честі та недоторканості ділової репутації, інформацію, розповсюджену відповідачем 26 серпня 2020 року та 27 серпня 2020 року шляхом публічних коментарів та відеозверненням у соціальних мережах «Facebook» та «YouTube», зобов`язати відповідача спростувати поширену відносно позивача інформацію таким самим шляхом, яким вона була поширена та стягнути з відповідача в його користь моральну шкоду в розмірі 30\~000,00 грн. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] [PERSON] у соціальній мережі «Facebook» на своїй особистій сторінці, а також у загальнодоступній групі « [INFO] » написав пост щодо відсутності у м. Сколе за останні 10 років концертів, фестивалів, у відповідь на який позивачем було записано відеозвернення-реакцію на пост відповідача із спростуванням його тез. Впродовж вечора 25 серпня 2020 року відповідач у коментарях до звернення позивача визнав свою неправоту, а також кілька разів вибачився. Проте, наступного дня, 26 серпня 2020 року почав звинувачувати позивача та його сім`ю у корупційних діяннях. Наступного ранку, 27 серпня 2020 року відповідач на своїй особистій сторінці, у загальнодоступній групі « [INFO] » пост із відео заголовок «Звернення-реакція на пост гівнюха [PERSON] », а також таке відео було викладено у соціальній мережі «YouTube» із заголовком «Відповідь гівнюху [PERSON] з м. Сколе». У даному відео відповідач називав позивача «невилупленим яйцем, гівнюхом», закликав інших так його називати. Крім того, у даних відео відповідач розповідав інформація про батьків позивача, а саме « [PERSON] мама з [PERSON] страшні гроші відмила на « [PERSON] »… [PERSON] мамі дав міліон, два, три… На вікнах мама з [PERSON] відмила, на криші відмила і на фасаді відмила, ще на туалеті відмила». Говорив, що позивач проживає за гроші, які його матір заробила корупційним шляхом, а його сім`я є сім`єю корупціонерів. Інформація, яку опублікував відповідач, як наголошує [PERSON] , є недостовірною та такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію позивача та його матері [PERSON] . На підставі наведеного позивач просить визнати недостовірною та такою, що порушує його права та права членів його сім`ї на повагу до їх гідності, честі та недоторканості ділової репутації, інформацію, розповсюджену відповідачем 26 серпня 2020 року та 27 серпня 2020 року шляхом публічних коментарів та відеозверненням у соціальних мережах «Facebook» та «YouTube», зобов`язати відповідача спростувати поширену відносно позивача інформацію таким самим шляхом, яким вона була поширена та стягнути з відповідача в його користь моральну шкоду в розмірі 30\~000,00 грн. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області від 08 жовтня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, з визначенням дати підготовчого засідання. 30 листопада 2020 року до Сколівського районного суду Львівської області надійшла заява позивача, [PERSON] , про зміну предмету позову, в якій виклав позов в наступній редакції: визнати недостовірною інформацію, відносно [PERSON] , поширену [PERSON] [INFO] у формі допису в загальнодоступній групі « [INFO] » соціальної мережі «Facebook», а саме: « [PERSON] опозорив себе і свою родину, ти попав, і, думаю, ще більше попадеш, якщо в мене не вибачишся привселюдно. Признайся, що ти обкурений. Він ботанік, якого в школі всі копали, а тут тобі підріс і опозорився на повну. Якщо він привселюдно вибачиться, то я його перестану гівнюхом називати» та [INFO] у формі відеозапису у загальнодоступній групі « [INFO] » соціальної мережі «Facebook» та в соціальній мережі «YouTube», а саме: « [PERSON] з м. Сколе є невилупленим яйцем, гівнюхом. Зараз в нього буде така кличка, можете його сміло кликати він є гівнюх. [PERSON] проживає за гроші, які його мама заробила корупційним шляхом і що його сім`я є корупціонерами»; зобов`язати [PERSON] не пізніше наступного дня набрання рішенням законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію відносно позивача, [PERSON] , шляхом опублікування статті у загальнодоступній групі «Сколівська Правда» соціальної мережі «Facebook» із зазначенням у ній такого тексту: « [PERSON] » з м. Сколе Львівської області є порядною, організованою, розумною та достойною людиною, а не такою особою, як я його прозивав у своїх коментарях та відеозаписах, які мали місце 26 та [INFO] у загальнодоступній групі « [INFO] » соціальної мережі «Facebook» та соціальній мережі «YouTube». Він шкідливих звичок не має, нетолерантного ставлення під час навчання в школі до нього не було. Вибачаюсь перед [PERSON] за поширення недостовірної інформації стосовно нього та його сім`ї» та опублікування відеозапису у загальнодоступній групі « [INFO] » соціальної мережі «Facebook» і в соціальній мережі «YouTube» із зазначенням у ньому такого тексту: « [PERSON] з м. Сколе Львівської області є порядною, організованою, розумною та достойною людиною, а не такою особою, як я його прозивав у своїх коментарях та відеозаписах, які мали місце 26 та [INFO] у загальнодоступній групі « [INFO] » соціальної мережі «Facebook» та соціальній мережі «YouTube». [PERSON] навчається у навчально-науковому інституті права, психології та інноваційної освіти Національного університету «Львівська політехніка» за спеціальністю «Право» за кошти державного бюджету, де отримує стипендію. Він та його сім`я не вчиняли ніколи корупційних злочинів. Вибачаюсь перед [PERSON] за поширення недостовірної інформації стосовно нього та його сім`ї.». Просить стягнути з відповідача в його користь моральну шкоду, завдану внаслідок порушення немайнових прав позивача, в розмірі 30\~000,00 грн. Підготовче засідання неодноразово відкладалось. 18 лютого 2021 року відповідачем подано «Спростування до позовних вимог», в яких зазначив, що в позовній заяві позивач вказує неправдиву, на думку відповідача, інформацію, оскільки станом на час подання ним спростування, відео, на які посилається позивач, не існує у соціальних мережах. Посилається також на відсутність доказів оригінальності наданого позивачем відео. В поданому 22 липня 2021 року запереченні на позовну заяву, відповідач з посиланням на положення ст. 277 ЦК України, ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», зазначив про те, що поширену на сторінці відповідача інформацію щодо позивача слід розцінювати лише як оціночні судження, а не фактичні твердження, які підлягають доведенню під час судового розгляду. Посилається, що на момент конфліктної ситуації позивач брав участь у виборах до місцевої влади, тобто був публічною особою, межі критики щодо якої, у відповідності до практики ЄСПЛ, є значно ширшими. Крім того, звернув увагу на необґрунтованість розміру моральної шкоди, заявленої позивачем у справі, жодними доказами. У відповіді на відзив, зареєстрованій в Сколівському районному суді Львівської області 17 серпня 2021 року, позивач звернув увагу на те, що факт поширення інформації відповідачем фактично визнано у письмовому запереченні на позовну заяву, що є підставою для звільнення позивача від доказування такого факту. При цьому, частина інформації, поширеної відповідачем, є недостовірно, та, як наголошує позивач, формує негативне ставлення до нього та підриває його авторитет. Посилається позивач і на те, що публічною особою він став 25 вересня 2020 року, в той час як відповідач поширив недостовірну інформацію щодо нього 26-27 серпня 2020 року, а поширена інформація стосувалась не його публічної діяльності, а особистих життєвих обставин та фактів щодо характеру трудової діяльності його батьків. Щодо доказів моральної шкоди, посилається на факт звернення 25 травня 2025 року його матері, [PERSON] , до Сколівської центральної лікарні, де їй надали медичну допомогу з-приводу гіпертонічного кризу на фоні перенесеного стресу. Ухвалою Сколівського\~районного суду\~Львівської області\~від 14\~вересня 2025\~року задоволено\~клопотання представника\~позивача \~адвоката Гороха\~В.В.,\~призначено у\~цивільній справі\~за позовом\~ [PERSON] до\~ [PERSON] про\~захист честі,\~гідності та\~ділової репутації\~судову лінгвістичну\~експертизу мовлення,\~ на\~вирішення якої\~поставлено наступні запитання: 1) Чи є [PERSON] автором допису, який здійснений [INFO] , у загальнодоступній групі « [INFO] » соціальної мережі «Facebook» через сторінку користувача з іменем: « [PERSON] », створеної на веб-сайті [INFO] та доступної за адресою у мережі Інтернет: [INFO] , а саме: « [PERSON] опозорив себе і свою родину, ти попав, і думаю ще більше попадеш, якщо в мене не вибачишся привселюдно. Признайся, що ти обкурений. Він ботанік, якого в школі всі копали, а тут тобі, підріс і опозорився на повну. Якщо він привселюдно вибачиться, то я його перестану гівнюхом називати» та чи брав участь [PERSON] у розмові, зафіксованій [INFO] на відеозаписі у загальнодоступній групі « [INFO] » соціальної мережі «Facebook» та в соціальній мережі «YouTube», через сторінку користувача з іменем: « [PERSON] », створеної на веб-сайті [INFO] та доступної за адресою у мережі Інтернет: [INFO] , а саме: « [PERSON] з м. Сколе є не вилупленим яйцем, гівнюхом. Зараз в нього буде така кличка, можете його сміло кликати він є гівнюх. [PERSON] проживає за гроші, які його мама заробила корупційним шляхом і що його сім`я є корупціонерами»? 2) Чи містяться у вищевказаних дописі та відеозаписі висловлювання образливого характеру щодо [PERSON] ? 3) Чи містяться в мовленні досліджуваної особи публічні заклики до певних дій, а саме називати [PERSON] гівнюхом? 4) Чи є висловлювання « [PERSON] опозорив себе і свою родину, ти попав, і думаю ще більше попадеш, якщо в мене не вибачишся привселюдно. Признайся, що ти обкурений. Він ботанік, якого в школі всі копали, а тут тобі, підріс і опозорився на повну. Якщо він привселюдно вибачиться, то я його перестану гівнюхом називати» та « [PERSON] з м. Сколе є не вилупленим яйцем, гівнюхом. Зараз в нього буде така кличка, можете його сміло кликати він є гівнюх. [PERSON] проживає за гроші, які його мама заробила корупційним шляхом і що його сім`я є корупціонерами» фактичним твердженням? Провадження по справі зупинено на час проведення експертизи. Провадження у справі відновлено ухвалою від 11 травня 2022 року. 15 липня 2022 року позивачем, [PERSON] , подано заяву про зміну предмету позову, в якій він просить ухвалити рішення, яким визнати недостовірною інформацію відносно [PERSON] , поширену [PERSON] [INFO] у формі відеозапису у загальнодоступній групі « [INFO] » соціальної мережі «Facebook» та в соціальній мережі «YouTube», а саме: « [PERSON] проживає за гроші, які його мама заробила корупційним шляхом і що його сім`я є корупціонерами»; зобов`язати [PERSON] не пізніше наступного дня набрання рішенням законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію відносно позивача, [PERSON] , шляхом опублікування відеозапису у загальнодоступній групі « [INFO] » соціальної мережі «Facebook» і в соціальній мережі «YouTube», в тому числі через сторінку користувача з іменем « [PERSON] » створеної на веб-сайті http://www/facebook.com/ та доступній за адресою у мережі Інтернет http://www/facebook.com/yavdik.vladimir. із зазначенням у ньому такого тексту: « [PERSON] та його сім`я не є корупціонерами і вони не проживають за корупційні гроші.». Просить стягнути з відповідача в його користь моральну шкоду, завдану внаслідок порушення немайнових прав позивача, в розмірі 30\~000,00 грн. Крім того, 15 вересня 2022 року представником позивача адвокатом Горохом В.В. подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій представник, з урахуванням висновку судової лінгвістичної експертизи, уточнив вимоги в наступний спосіб: просив ухвалити рішення, яким визнати недостовірною інформацію відносно [PERSON] , поширену [PERSON] [INFO] у формі відеозапису у загальнодоступній групі « [INFO] » соціальної мережі «Facebook» та в соціальній мережі «YouTube», а саме: « [PERSON] проживає за гроші, які його мама заробила корупційним шляхом і що його сім`я є корупціонерами»; зобов`язати [PERSON] не пізніше наступного дня набрання рішенням законної сили спростувати поширену недостовірну інформацію відносно позивача, [PERSON] , шляхом опублікування відеозапису у загальнодоступній групі « [INFO] » соціальної мережі «Facebook» і в соціальній мережі «YouTube», із зазначенням у ньому такого тексту: « [PERSON] не проживає за корупційні гроші його матері, оскільки ні його мама та ні його сім`я не є корупціонерами.». Також просить стягнути з відповідача в його користь моральну шкоду, завдану внаслідок порушення немайнових прав позивача, в розмірі 30\~000,00 грн. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 25 січня 2023 року клопотання [PERSON] про трансляцію судових засідань в цивільній справі № 453/1027/20 на порталі «Судова влада України» - задоволено, постановлено проводити трансляцію судових засідань в цивільній справі № 453/1027/20 на порталі «Судова влада України». Цією ж ухвалою закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації та призначено її до судового розгляду по суті на 10 березня 2023 року. Судове засідання неодноразово відкладалось. 15 серпня 2024 року позивачем подано додаткові пояснення, в яких [PERSON] , серед іншого, наголосив на ряді доказів, якими підтверджується, що автором поширеної спірної інформації є саме [PERSON] , який, у відповідності до правового висновку, викладеного в постанові ВП ВС від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18, є належним відповідачем у справі. Крім того, звернув увагу на належність та допустимість як доказу висновку експерта № 496/22 за результатами проведення лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи, складеного 08 квітня 2022 року судовим експертом Науково-дослідного інституту судових експертиз та права [PERSON] , наголосивши, що іншого, протилежного висновку лінгвістичної експертизи чи доказів на спростування наявного висновку експерта відповідач не надав. Вважає, що на відповідача має бути покладено обов`язок відшкодувати позивачу моральну шкоду за висловлювання як у виді оціночних суджень образливого характеру, так і у виді фактичних тверджень. В судове засідання 23 жовтня 2025 року сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце такого, не з`явились. Позивач в числених клопотаннях просив справу розглянути за його відсутності. Відповідач про причини неявки суд не повідомив. Ухвалою суду, постановленою в порядку ч. 4 ст. 259 ЦПК України, в задоволенні клопотання відповідача від 23 березня 2025 року про виклик експерта відмовлено. Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Частиною 4\~ст. 268 ЦПК України\~передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до ч. 5\~ст. 268 ЦПК України\~датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки текст рішення складено 03 листопада 2025 року, то незважаючи на те, що судове засідання призначене на 23 жовтня 2025 року, датою ухвалення рішення є саме 03 листопада 2025 року. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи,\~всебічно і\~повно з`ясувавши\~всі фактичні\~обставини,\~на яких\~ґрунтуються позовні\~вимоги,\~об`єктивно\~оцінивши докази,\~які мають\~юридичне значення\~для розгляду\~справи і\~вирішення спору\~по суті,\~дійшов висновку,\~що позов\~задоволенню не\~підлягає з\~наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] відповідачем - [PERSON] у формі допису у загальнодоступній групі « [INFO] » соціальної мережі «Facebook» поширив інформацію, а саме: « [PERSON] опозорив себе і свою родину, ти попав, і, думаю, ще більше попадеш, якщо в мене не вибачишся привселюдно. Признайся, що ти обкурений. Він ботанік, якого в школі всі копали, а тут тобі підріс і опозорився на повну. Якщо він привселюдно вибачиться, то я його перестану гівнюхом називати» та [INFO] у формі відеозапису у загальнодоступній групі « [INFO] » соціальної мережі «Facebook» та в соціальній мережі «YouTube», а саме: « [PERSON] з м. Сколе є невилупленим яйцем, гівнюхом. Зараз в нього буде така кличка, можете його сміло кликати він є гівнюх. [PERSON] проживає за гроші, які його мама заробила корупційним шляхом і що його сім`я є корупціонерами». Вказану інформацію поширено в соціальних мережах через сторінку користувача з іменем « [PERSON] », створену на веб-сайті http://www/facebook.com/ та доступну за адресою у мережі Інтернет http://www/facebook.com/yavdik.vladimir, на якій розміщений, зокрема, ідентифікатор місце роботи: з 07 березня 2020 року по теперішній час ПрАТ «Львівобленерго». Вказане документально підтверджено наявною в матеріалах справи Довідкою з відомостями про власника веб-сайту або інформацією про його встановлення № 110/2021-Д від 29 березня 2021 року, виданою ДП «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес». Факт працевлаштування з 2003 року у ПрАТ «Львівобленерго» визнано відповідачем у судовому засіданні 25 травня 2025 року. Сторінка користувача з іменем « [PERSON] », що створена на веб-сайті\~ [INFO] \~та доступна за адресою у мережі Інтернет:\~\~http://www/facebook.com/yavdik.vladimir,, належить відповідачу [PERSON] , що ним визнано. Згідно із п.п. 1-4 розділу «Висновки» висновку експерта № 496/22 від 08 квітня 2022 року № 522/22, автором допису, здійсненого 26 серпня 2020 року у загальнодоступній групі « [INFO] » соціальної мережі «Facebook» через сторінку коритсувача « [PERSON] », створену на веб-сайті [INFO] та доступну за адресою у мережі Інтернет [INFO] , а саме: « [PERSON] опозорив себе і свою родину, ти попав, і думаю ще більше попадеш, якщо в мене не вибачишся привселюдно. Признайся, що ти обкурений. Він ботанік, якого в школі всі копали, а тут тобі, підріс і опозорився на повну. Якщо він привселюдно вибачиться, то я його перестану гівнюхом називати» та розмови, зафіксованої 27 серпня 2020 року на відеозаписі у загальнодоступній групі « [INFO] » соціальної мережі «Facebook» через сторінку користувача з іменем: « [PERSON] », створену на веб-сайті [INFO] та доступну за адресою у мережі Інтернет: [INFO] , а саме: « [PERSON] з м. Сколе є не вилупленим яйцем, гівнюхом. Зараз в нього буде така кличка, можете його сміло кликати він є гівнюх. [PERSON] проживає за гроші, які його мама заробила корупційним шляхом і що його сім`я є корупціонерами» є та ж сама особа, яка склала тексти постів користувача з іменем « [PERSON] » у загальнодоступній групі « [INFO] », надані в якості порівняльних зразків. У текстах, вказаних у п. 1 Висновків, містяться висловлювання образливого зарактеру на адресу [PERSON] . У тексті « [PERSON] з м. Сколе є не вилупленим яйцем, гівнюхом. Зараз в нього буде така кличка, можете його сміло кликати він є гівнюх» міститься непрямий (прихований) заклик до вчинення певної дії, а саме називати [PERSON] «гівнюхом». Фрагмент тексту «… [PERSON] проживає за гроші, які його мама заробила корупційним шляхом і що його сім`я є корупціонерами», є фактичним твердженням, решта текстів, викладених у п. 1 Висновків, викладена у формі оціночних суджень. [PERSON] на момент вчинення спірних дописів відповідачем був студентом ІІІ курсу денної форми навчання, спеціальності «Право» Навчально-наукового інституту права, психології та інноваційної освіти Національного університету «Львівська політехніка», за місцем навчання характеризується з позитивної сторони, до кримінальної відповідальності не притягувався, що підтверджується долученими до матеріалів справи характеристикою від 25 вересня 2020 року, підписаною Директором Навчально-наукового інституту права, психології та інноваційної освіти Національного університету «Львівська політехніка» В.Л.Ортинським та Довідкою МВС України серії ІІА № 2110010 від 20 вересня 2020 року. У частині першій\~статті 4 ЦПК України\~зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до норм статей\~12,\~13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У\~статті 34 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Водночас, відповідно до\~статті 68 Конституції України\~кожен зобов`язаний неухильно додержуватися\~Конституції\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб. Відповідно до\~статті 32 Конституції України\~кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Право на захист честі, гідності та ділової репутації є частиною права на повагу до приватного життя, а підстави захисту такого права виникають, як правило, на стику взаємодії права (свободи) на вираження (думки) та права на повагу до приватного життя. Верховний Суд наголошує на важливості права кожної людини на приватність і права на свободу вираження поглядів як основи демократичного суспільства. Ці права не є абсолютними і не мають ієрархічного характеру, оскільки мають однакову цінність. Згідно зі\~статтею 201 ЦК України\~честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. У частині першій\~статті 277 ЦК України\~передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні брати до уваги, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б однієї особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;\~\~в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Крім того, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доведення достовірності оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права. Згідно з частиною другою\~статті 30 Закону України «Про інформацію»\~оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, слід відрізняти деякі висловлювання, які хоч і мають характер образи, однак у контексті є оціночними судженнями, з огляду на вжиті слова, вирази та мовно-стилістичні засоби. Судження - це те саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Частиною четвертою\~статті 10 ЦПК України\~передбачено, що суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно зі статтею 10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки інформації чи ідей, які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає демократичного суспільства (Карпюк та інші проти України, № 30582/04, 32152/04, § 188, ЄСПЛ, 06 жовтня 2015 року). Необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(рішення\~ЄСПЛ від 07 липня 1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії»). У рішенні ЄСПЛ «Лінгенс проти Австрії» суд також розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання, поглядів, припущень не підлягає доведенню. Особа, яка висловлює не факти, а свої погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. Крім того, у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. У зазначеній Резолюції визначено, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). Зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Системний аналіз зазначених норм права з урахуванням релевантної практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію особи, може бути визнана лише саме така інформація, висловлена чи написана відповідачем у цій категорії справ. Тобто предметом спору у цій категорії справ є спірна інформація, що передається дослівним цитуванням (без редагування, корегування, власного розуміння позивача). Тобто якраз конкретно висловлена особою інформація (сказана, написана, надрукована в ЗМІ) повинна бути предметом дослідження та правового аналізу у справах про захист честі, гідності і ділової репутації. Саме сказані відповідачем висловлювання, тобто дослівні твердження, досліджуються на предмет оціночності суджень із урахуванням вживаних особою слів та виразів із використанням мовно-стилістичних засобів. Так,\~судом встановлено,\~що [INFO] у\~загальнодоступній групі\~« [INFO] »\~соціальної мережі\~«Facebook» через сторінку користувача з іменем « [PERSON] », створену на веб-сайті [INFO] та доступну за адресою у мережі Інтернет [INFO] поширено інформацію, а саме: « [PERSON] опозорив себе і свою родину, ти попав, і, думаю, ще більше попадеш, якщо в мене не вибачишся привселюдно. Признайся, що ти обкурений. Він ботанік, якого в школі всі копали, а тут тобі підріс і опозорився на повну. Якщо він привселюдно вибачиться, то я його перестану гівнюхом називати» та [INFO] у формі відеозапису у загальнодоступній групі « [INFO] » соціальної мережі «Facebook» через сторінку користувача з іменем « [PERSON] », створену на веб-сайті [INFO] та доступну за адресою у мережі Інтернет [INFO] та в соціальній мережі «YouTube», а саме: « [PERSON] з м. Сколе є невилупленим яйцем, гівнюхом. Зараз в нього буде така кличка, можете його сміло кликати він є гівнюх. [PERSON] проживає за гроші, які його мама заробила корупційним шляхом і що його сім`я є корупціонерами». Вказану інформацію поширено в соціальних мережах через сторінку користувача з іменем «Володимир Явдик», створену на веб-сайті http://www/facebook.com/ та доступну за адресою у мережі Інтернет http://www/facebook.com/yavdik.vladimir, на якій розміщений, зокрема, ідентифікатор місце роботи: з 07 березня 2020 року по теперішній час ПрАТ «Львівобленерго». Вказане документально підтверджено наявною в матеріалах справи Довідкою з відомостями про власника веб-сайту або інформацією про його встановлення № 110/2021-Д від 29 березня 2021 року, виданою ДП «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес». Поширення відповідачем зазначеної інформації підтверджується наявною в матеріалах справи Довідкою з відомостями про власника веб-сайту або інформацією про його встановлення № 110/2021-Д від 29 березня 2021 року, виданою ДП «Центр компетенції адресного простору мережі інтернет» консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес», п. 1 розділу «Висновки» висновку експерта № 496/22 від 08 квітня 2022 року № 522/22. Ця ж обставина фактично визнана відповідачем у письмовому запереченні на позовну заяву, а відтак, вона не підлягає доказуванню в розумінні частини першої\~статті 82 ЦПК України. Таким чином, позивачем доведено у суді публічне поширення відповідачем зазначеної інформації. Згідно зі\~статтею 277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими благами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Під гідністю необхідно розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. При цьому, честь, гідність і ділова репутація, безпосередньо пов`язані з особою, як невід`ємні особисті немайнові права, які відображають ставлення людини до себе та інших до неї. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. У свою чергу фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Враховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок та поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом. Досліджуючи та надаючи оцінку поширеній відповідачем інформації, суд дійшов висновку, що\~спірна інформація в частині, що стосується особи позивача, [PERSON] , а відтак, саме його особистих немайнових прав, викладена у оціночних суджень, а не фактичних тверджень, оскільки її стилістика викладення та застосовані мовні обороти не мають стверджувального характеру з посиланням на конкретні фактичні дані та обставини стосовно особи позивача, а є висловленою думкою відповідача, в тому числі і щодо свого суб`єктивного ставлення до позивача з урахуванням віку, життєвого досвіду, який традиційно пов`язується з віком, а також суб`єктивного ставлення відповідача до норм спілкування осіб різних вікових категорій, характерним для конкретного суспільства, представниками якого є сторони. Зазначені висловлювання в частині, яка стосується саме особи позивача, є також вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, який, хоч і розмістив спірну інформацію через особисту сторінку користувача з іменем «Володимир Явдик», створену на веб-сайті http://www/facebook.com/ та доступну за адресою у мережі Інтернет http://www/facebook.com/yavdik.vladimir, але, як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, станом на час такого розміщення, був журналістом-кореспондентом друкованого засобу масової інформації (т. 2, а.с. 102-105), вказані висловлювання не містять жодних конкретних фактів та посилання на докази, у зв`язку із чим носять характер оціночних суджень, які не підлягають спростуванню, що виключає можливість доведення їх правдивості. Відповідно до\~статті 277 ЦК України\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень\~статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод При цьому, не можуть бути спростовані думки, які виражені мовними засобами, зокрема, вживанням гіпербол, алегорій, сатири і за формою є брутальними. Суд зауважує, що хоча спірні вислови і містять елементи провокативного характеру, однак їх не можна витлумачити як такі, що містять фактичні дані, оскільки вони є оцінкою дій і не містять ствердження про порушення законодавства чи моральних принципів позивачем, а лише дають можливість проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно з власними суб`єктивними переконаннями. Разом з тим, відсутність підстав для визнання оспорюваної інформації недостовірною виключає необхідність спростування поширеної інформації. Відповідно до п. 4 розділу «Висновки» висновку експерта № 496/22 від 08 квітня 2022 року № 522/22, фрагмент тексту «… [PERSON] проживає за гроші, які його мама заробила корупційним шляхом і що його сім`я є корупціонерами», є фактичним твердженням, решта текстів, викладених у п. 1 Висновків, викладена у формі оціночних суджень. Згідно із статтею 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими\~статтею 89\~цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Суд вважає за необхідне наголосити, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи\~позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем. Зазначене узгоджується із роз`ясненнями, наданими судам у\~постанові Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~27\~лютого 2009\~року №\~1\~«Про судову\~практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (пункти 1, 4, 15, 19 цієї\~постанови). Подібні за змістом правові висновки викладені також Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18, провадження № 12-110гс19 (пункт 6.26), від 07 грудня 2021 року у справі № 905/902/20, провадження № 12-52гс21 (пункт 6.18), та Верховним Судом у постановах: від 11 грудня 2019 року у справі № 757/46387/15-ц, від 06 березня 2019 року у справі № 760/2753/17-ц, від 07 листопада 2019 року у справі № 344/3331/16-ц, від 21 серпня 2019 року у справі № 483/1556/16-ц та багатьох інших. У в`язку з наведеним слід звернути увагу на те, що визначений як фактичне твердження у п. 4 розділу «Висновки» висновку експерта № 496/22 від 08 квітня 2022 року № 522/22, фрагмент тексту «… [PERSON] проживає за гроші, які його мама заробила корупційним шляхом і що його сім`я є корупціонерами», фактично стосується батьків позивача, зокрема, матері, яка, як вбачається з позовної заяви (т. 1, а.с. 6, т. 1) є публічною особою, директором КЗ РНД «Бескид», а відтак, безпосередньо стосується саме її особистих немайнових прав, і лише опосередковано особистих немайнових прав позивача, який є сином публічної особи і на нього, відповідно, розповсюджуються більш ширші межі допустимої критики відносно членів його сім`ї, що узгоджується зі статтею 10 Конвенції, відповідною практикою ЄСПЛ, Декларацією про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, яка схвалена 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендаціями, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя (див.: пункт 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»). Відтак, слід наголосити, що опублікована відповідачем спірна інформація хоч і містить елементи провокативного характеру, однак її не можна витлумачити як таку, що містить фактичні дані щодо позивача, оскільки вона є оцінкою дій, причому не самого позивача, а його матері, публічної особи, виконання якою своїх службових обов`язків, є суспільно значимим та має великий резонанс, відомості про неї підлягають поширенню, у тому числі, та не виключно, у засобах масової інформації, та осмисленню, у тому числі особами, які обіймають публічні посади, оскільки лише за таких умов може бути досягнуто недопущення їх повторювання, та ступінь серйозності сприйняття критичних висловлювань будь-якою особою, яку згадано у відповідній публікації, а тим більше, членів сім`ї такої особи, не є підставою для застосування положення частини першої\~статті 277 ЦК України. При цьому, суд зауважує, що висловлювання відповідача щодо матері позивача не переходять межі допустимої критики, як публічної особи, хоч і можуть зачіпати його особисті почуття, як сина. Європейський суд з прав людини указує, що «у своїй практиці Суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції. Однак навіть якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя\~(Ukrainian Media Group v. Ukraine, № 72713/01, § 41, 42, ЄСПЛ, 29 березня 2005 року). У справі «Дюльдін і Кіслов проти Росії» (рішення від 31 липня 2007 року) Європейський суд з прав людини зазначив: «37. Суд знову повторює, що свобода вираження являє собою одну з найважливіших основ демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу. Відповідно до частини другої статті 10 Конвенції, вона стосується не лише «інформації» або «ідей», які сприймаються схвально або вважаються необразливими, або не викликають інтересу, але й тих, що ображають, шокують або непокоять. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та свободи поглядів, без яких не існує «демократичного суспільства». Отже, чинним законодавством не передбачено можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень, тому що вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків, не можуть бути предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів, не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів), а особи, які є публічними фігурами мають бути толерантними до різкої, навіть некоректної критики. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 428/3780/20-ц (провадження № 61-319св21), від 24 червня 2021 року у справі № 552/1030/20 (провадження № 61-18186св20). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта\~статті 263 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст.\~4, ч. 1 ст.\~5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що частина інформації (фрагмент тексту), визначена у п. 4 розділу «Висновки» висновку експерта № 496/22 від 08 квітня 2022 року № 522/22, є такою, що стосується особистих немайнових прав [PERSON] , яка є публічною особою, і саме їй належить право на звернення до суду з позовом про захист честі і гідності у зв`язку із розповсюдженням такої інформації. При цьому, у відповіді на відзив сам позивач констатує, що поширена інформація стосувалась фактів щодо характеру трудової діяльності його батьків. За змістом\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 1ст. 76\~ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може гуртуватися на припущеннях. Суд при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинен забезпечити баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Отже, підставою для задоволення позову у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи є сукупність усіх обставин юридичного складу правопорушення, а саме: - поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б однієї особи у будь-який спосіб; - поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; - поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; - поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. За відсутності хоча б однієї з наведених обставин підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Отже, в даному випадку відсутній юридичний склад порушення, на яке вказує позивач. Тобто, [PERSON] не довів, що поширена відповідачем інформація є недостовірною інформацією, тобто такою, що не відповідає дійсності, оскільки поширена інформація, яка стосується саме його, викладена як оціночні судження, припущення відповідача. Окрім цього, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що позивачем не було надано в ході судового розгляду справи належних та допустимих доказів на підтвердження того, що оспорювана інформація щодо нього, поширена відповідачем, завдала шкоди його немайновим інтересам, безпосередньо вплинула на його ділову репутацію. Зокрема, жодного доказу про те, що саме у зв`язку з публікацією спірної інформації відбулось погіршення його ділової репутації та те, що поширення вищезазначеної інформації спричинило шкоду особистим немайновим благам позивача, як учасника суспільних відносин, під час судового розгляду позивачем надано не було. Щодо викладеного у відповіді на відзив посилання позивача на факт звернення 25 травня 2025 року його матері, [PERSON] , до Сколівської центральної лікарні, де їй надали медичну допомогу з-приводу гіпертонічного кризу на фоні перенесеного стресу, то суд зазначає, що таке звернення відбулось через дев`ять місяців після поширення інформації, яка є предметом дослідження у даній справі, а також звертає увагу на те, що вказаний доказ є таким, що безпосередньо стосується особи [PERSON] . Зазначене кореспондується з правовими висновками, які зробив Верховний Суд в постанові від 30.10.2019 року у справі № 307/2803/16-ц (провадження № 61-23332св18). Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем не доведено, що поширена інформація порушила його особисті немайнові права, або завдала шкоди його особистим немайновим благам, чи перешкодила йому повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, що має для нього негативні наслідки, а також з огляду на те, що відповідачем не було поширено інформацію щодо [PERSON] про факти, а оспорювана позивачем інформація щодо нього по суті є оціночними судженнями відповідача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації.

Outcome: dismissed