Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що 03 квітня 2017 року [PERSON] власноруч підписав Анкету-Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. На підставі укладеного договору [PERSON] отримав платіжний інструмент - кредитну картку № [NUMBER] , строком дії - 03/19, тип - Картка «Універсальна». В подальшому для користування кредитним лімітом [PERSON] було видано платіжний інструмент картку № [NUMBER] , строком дії - 12/21, тип - Картка «Універсальна Gold». 18 січня 2022 року [PERSON] власноруч підписав Заяву приєднання до Правил надання послуг, якою були закріплені наступні умови: тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 200 000 гривень (п. 1.2 Договору); тип кредитної карти: Картка «Універсальна Gold»; строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (п. 1.2. Договору); процентна ставка, відсотків річних: 40,8% (п. 1.3 Договору); кількість та розмір платежів, періодичність: повернення кредиту здійснюється шляхом: - договірного списання з рахунку клієнта, у т. ч. за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим Договором, 1-го числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов?язань клієнта; - шляхом внесення клієнтом коштів у розмірі мінімального обов?язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту. Розмір мінімального обов?язкового платежу: - 5 % від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно; - у разі прострочення з 31-го дня - 10 % від заборгованості, але не менше 100 грн., щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення. Проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 81,6% (п. 1.5 Договору). На підставі Заяви від 18 січня 2022 року [PERSON] отримав платіжний інструмент картку № [NUMBER] , строком дії - 12/24, тип - картка «Універсальна Gold». Відповідно до п.п. 2.1.1.2.5 Договору, сторони узгодили, що протягом строку кредиту розмір ліміту може бути змінений Банком в односторонньому порядку як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення, на підставі аналізу кредитного споживання. [PERSON] користувався кредитним лімітом, повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування кредитним лімітом. Проте, припинив повертати АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Таким чином, у зв`язку з порушенням зобов`язань [PERSON] та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 11 вересня 2024 року заборгованість [PERSON] становить - 40 839,50 гривень (заборгованість за тілом кредиту). [INFO] [PERSON] помер. Представником АТ КБ «ПриватБанк» 08 серпня 2024 року була направлена претензія кредитора до Новомосковської державної нотаріальної контори, яка була перенаправлена до приватного нотаріуса Шевченко О.М. Проте, банком не було отримано відповіді від приватного нотаріуса. 30 липня 2024 року співробітником банку було отримано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, з якого АТ КБ «ПриватБанк» вперше дізнався, що спадкоємцями позичальника [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . 23 листопада 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» додатково було направлено претензії на адресу [PERSON] та [PERSON] щодо сплати заборгованості за Договором. Враховуючи вищевикладене, представник позивача просила стягнути у рівних частинах з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 03 квітня 2017 року у розмірі 40 839,50 гривень, що складається із заборгованості за тілом кредиту та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 гривень. Ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 лютого 2025 року дану цивільну справу було передано за підсудністю до Самарського районного суду міста Дніпра. Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпра від 05 травня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпра від 29 травня 2025 року витребувано від Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Новомосковської міської ради, компетенція якого територіально поширюється на адресу останнього місця реєстрації проживання померлого позичальника [PERSON] наступні відомості: інформація про склад сім`ї та реєстрацію осіб за однією адресою зі спадкодавцем [PERSON] станом на дату смерті останнього [INFO] за адресою: [ADDRESS] ; витребувано від приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Шевченко О.М. належним чином завірену копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 10 червня 2025 року на виконання ухвали суду від 29 травня 2025 року Виконавчим комітетом Самарівської міської ради надано відповідь, що згідно реєстру територіальної громади міста Самар гр. [PERSON] на дату смерті [INFO] значився зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , разом з ним на вказану дату значилися зареєстрованими: [PERSON] та [PERSON] . 07 липня 2025 року на виконання вимог ухвали суду від 29 травня 2025 року приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченком Олександром Михайловичем було направлено до суду належним чином завірену копію спадкової справи № 90/2023 заведеної 15 вересня 2023 року після смерті [PERSON] померлого [INFO] . Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпра від 30 вересня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 30 вересня 2025 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності Відповідачі в судове засідання не з`явилися за невідомими суду причинами, про час і місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, про поважні причини неявки до суду не повідомили, відзив на позовну заяву не надали, тому суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та наявних у справі доказів ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 квітня 2017 року [PERSON] власноруч підписав Анкету-Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг (а.с. 30). 18 січня 2022 року [PERSON] власноруч підписав Заяву приєднання до Правил надання послуг та Паспорт споживчого кредиту. Заявою про приєднання були закріплені наступні умови: тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 200 000 гривень (п. 1.2 Договору); тип кредитної карти: Картка «Універсальна Gold»; строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (п. 1.2. Договору); процентна ставка, відсотків річних: 40,8 % (п. 1.3 Договору); кількість та розмір платежів, періодичність: повернення кредиту здійснюється шляхом: - договірного списання з рахунку клієнта, у т. ч. за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим Договором, 1-го числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов?язань клієнта; - шляхом внесення клієнтом коштів у розмірі мінімального обов?язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту. Розмір мінімального обов?язкового платежу: - 5 % від заборгованості, але не менше ніж 100 грн., щомісячно; - у разі прострочення з 31-го дня - 10 % від заборгованості, але не менше 100 грн., щомісячно - у разі прострочки,починаючи з другого місяця прострочення. Проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 81,6% (п. 1.5 Договору) (а.с. 31-45). З довідки виданої АТ КБ «ПриватБанк» встановлено, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був підписаний кредитний договір б/н, за яким було надано останньому кредитні картки: 1) картка № [NUMBER] , відкрита - 03 квітня 2017 року, терміном - 03/19, тип картки - Картка «Універсальна»; 2) картка № [NUMBER], відкрита - 29 січня 2018 року, терміном - 12/21, тип - Картка «Універсальна Gold»; 3) картка № [NUMBER] , відкрита - 18 січня 2022 року, терміном -12/24, тип - Картка «Універсальна Gold» (а.с. 28). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] в АТ КБ «ПриватБанк» за період з 03 квітня 2017 року по 03 січня 2023 року кредитний ліміт останньому неодноразово то збільшувався, то зменшувався (а.с. 29). З розрахунку АТ КБ «Приватбанк» встановлено, що заборгованості [PERSON] за кредитними договорами б/н за період за період з 03 квітня 2017 року по 31 серпня 2024 року становить гривень 40 839,50 гривень (за тілом кредиту) (а.с. 11-18). Також, фактичне використання [PERSON] грошових коштів в межах встановлено кредитного ліміту підтверджується випискою за договором №б/н за період за період з 03 квітня 2017 року по 11 вересня 2024 року (а.с. 20-27). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Новомосковським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 335 (а.с. 53). З матеріалів спадкової справи № 90/2023 відкритої приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченком Олександром Михайловичем 15 вересня 2023 року вбачається, що спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] та їх донька [PERSON] , які 15 вересня 2023 року, які подали заяви про прийняття спадщини. 15 вересня 2023 року приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченком Олександром Михайловичем було видане свідоцтво про право на спадщину за законом та зареєстроване в реєстрі за № 1087, спадкова справа № 90/2023. Відповідно до даного свідоцтва [PERSON] , яка була дружиною померлого [INFO] [PERSON] успадкувала після його смерті частку спадкового майна та його донька [PERSON] також успадкувала після смерті свого батька частку спадкового майна. Спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво складається з: частки житлової квартири під [ADDRESS] буд. 44. Дане свідоцтво на частку житлової квартири видано [PERSON] (а.с. 52). 15 вересня 2023 року приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченком Олександром Михайловичем було видане свідоцтво про право на спадщину за законом та зареєстроване в реєстрі за № 1088, спадкова справа № 90/2023. Відповідно до даного свідоцтва [PERSON] , яка була дружиною померлого [INFO] [PERSON] успадкувала після його смерті частку спадкового майна та його донька [PERSON] також успадкувала після смерті свого батька частку спадкового майна. Спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво складається з: частки житлової квартири під [ADDRESS] буд. 44. Дане свідоцтво на частку житлової квартири видано [PERSON] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна інформаційна довідка № 388939423 від 30 липня 2024 року встановлено, що приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченком Олександром Михайловичем після смерті [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину серії та номер №№ 1087,1088 від 15 вересня 2023 року [PERSON] та [PERSON] на квартиру реєстраційний номер якої як об`єкта нерухомого майна № 2797252412100, та яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею - 49,4 м. кв. (житловою площею - 28,1 м.кв.) як спільну часткову власність по частці кожній. (а.с. 46). 05 серпня 2024 року представником АТ КБ «ПриватБанк» на адресу Новомосковської державної нотаріальної контори та на адресу померлого боржника [PERSON] було направлено претензію кредитора № SAMDNWFC00034259275. В даній претензії представник АТ КБ «ПриваБанк» просив повідомити банк чи заводилася спадкова справа після смерті [PERSON] та просив включити кредиторські вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ. Повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком у розмірі 52 250,00 гривень. Також, представник просив надіслати на адресу банку інформацію про звернення з заявою про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини, видачу свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям померлого боржника. Відомості про осіб (ПІБ та адреса), які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті боржника [PERSON] , а також які вже прийняли спадщину (а.с. 55). Відповідно до супровідного листа № 903/01-16 від 15 серпня 2024 року Першої Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Південного Міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), претензію кредитора АТ КБ «ПриватБанк» № SAMDNWFC00034259275 від 05 серпня 2024 року щодо майна померлого [PERSON] , було направлено за належністю, а саме за місцем заведення спадкової справи до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченка О.М. (а.с. 58). 14 листопада 2024 року представником АТ КБ «ПриватБанк» на адресу [PERSON] та [PERSON] було направлено листи-претензії № SAMDNWFC00034259275 щодо погашення заборгованості померлого [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 40 839,50 гривень, як його спадкоємцями. Також, в листах було зазначено, що у випадку відмови останніх від сплати заборгованості банку, вказана сума заборгованості буде з них стягнута в судовому порядку у відповідності до чинного законодавства України (а.с. 59-60). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)). Оскільки позичальник (боржник) [PERSON] помер, то відповідати перед АТ КБ «ПриватБанк» на підставі ст.ст. 1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємці у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Статтею 1218 ЦК України передбачено, щодо складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Статтею 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу, суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України. Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, встановити дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц , від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 645/1566/16-ц, від 04 березня 2020 року у справі № 2609/30529/12. Порядком про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язане з його особою i у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою (частина перша статті 608 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що на день смерті [PERSON] кредитна заборгованість ним сплачена не була. Під час судового розгляду розмір кредитної заборгованості, зазначений позивачем, відповідачами не оспорювався. Спадкування, як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статей 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України). Згідно з частинами першою, третьою, четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині (частина перша стаття 1282 ЦК України). Стаття 1296 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину у складі якого є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Частина 2 ст.1282 ЦК України передбачає, що вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Відповідно до абз. 2 частини 2 ст. 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 607/98/17, на яку посилається заявник, вказано: «правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 521/10631/20, вказано, що «до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, вказано, що «для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), на яку є посилання в касаційній скарзі, зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 серпня 2019 року у справі № 523/3522/16-ц, на яку посилається заявник, зроблено висновок про те, що «законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права». Отже, спадкоємець, який прийняв спадщину та набув у власність спадкове майно, зобов`язаний погасити заборгованість спадкодавця, проте виключно у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Саме суд при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника встановлює необхідні для цього обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у встановлені строки; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; дійсний розмір вимог кредитора; частки спадкоємців у спадщині; обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця. До обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника. Якщо спадкоємець (спадкоємці) заперечує проти вимог кредитора спадкодавця щодо меж його відповідальності за зобов`язаннями спадкодавця, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен такий спадкоємець, оскільки, з огляду на характер спірних правовідносин, кредитор не завжди може визначити яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна. Тому не допускається відмова в позові з тих підстав, що позивачем не надано відповідних доказів. В такій ситуації, задовольняючи позов кредитора до спадкоємця, суд в резолютивній частині рішення зазначає дійсний розмір заборгованості, який відповідає частці спадкоємця у спадщині, та встановлює, що її належить стягнути у межах вартості майна, одержаного ним у спадщину. Цим суд встановлює порядок виконання рішення про стягнення заборгованості спадкодавця(див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 березня 2025 року у справі № 201/8538/16-ц). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України). З урахуванням предмету спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємців позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинні доводити спадкоємці. Оцінюючі зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» та їх задоволення. В той же час, задовольняючи позовні вимоги у вказаний спосіб, суд враховую останню правову позицію, викладену у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 листопада 2025 року по справі № 444/1177/20 (провадження № 61-5762св24). Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачів пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 422,40 гривень, тобто по 1 211,20 гривень з кожного відповідача.

Outcome: approved