Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

У провадженні Хаджибейського районного суду м.Одеси в складі судді Плавича І.В. знаходилась цивільна справа №521/2422/24 за позовом [PERSON] , [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «КАЗКОВЕ МІСТО», за участю третьої особи Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «ОДЕСЬКИЙ ДВІР», про захист прав споживачів. У задоволенні позову відмовлено рішенням від 06.08.2024 року, яке оскаржено позивачами в апеляційному порядку. 03.10.2025 року, до суду надійшла заява представника відповідача адвоката\~Нікітіної Ганни\~Едуардівни про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивачів [PERSON] , [PERSON] судових витрат у розмірі 15000,00 грн., що складаються із витрат на надання правової (правничої) допомоги. 28.10.2025 року, представник позивачів [PERSON] , [PERSON] - адвокат Доніна Людмила Анатоліївна подала заперечення. Посилаючись на ч.5 ст.142 ЦПК України, просить відмовити у задоволенні заяви, оскільки заявник не довів, що позивачі допустили зловживання процесуальними правами або того, що спір виник внаслідок неправомірних дій сторони, що виключає право відповідача заявити вимоги на компенсацію витрат. Перевіривши матеріали справи та доводи заяви про стягнення судових витрат, суд приходить до такого висновку. Як встановлено п.1 ч.1, ч.3 і 4 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати, відповідно до п.4 ч.1 ст.270 ЦПК України. За визначенням ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. При цьому, за змістом ч.9 ст.141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується. Доступ до суду є правом особи, гарантованим, зокрема, ч.1 ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.55 Конституції України, п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. В даному випадку, відсутні підстави для визнання дій позивачів необґрунтованими, оскільки звернення [PERSON] , [PERSON] до суду, як на їх думку за захистом порушеного права співвласників багатоквартирного будинку та побутових споживачів споживачів комунальних послуг, а також її дії, направлені на такий захист в порядку встановленому ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.14 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» не можуть свідчити про зловживання ними своїми процесуальними правами, їх дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою їх обов`язок відшкодувати понесені відповідачем ТОВ «Управляюча компанія «Казкове місто» витрати на правову допомогу. Отже, з положень ч.9 ст.141 ЦПК України вбачається, що саме необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами. В цієї справі, в діях позивачів відсутні свідомі недобросовісні дії, які свідчать про зловживання нею процесуальними правами. З огляду на обставини справи, доводи заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, вбачається відсутність підстав для покладення на позивача витрат на професійну правничу допомогу. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні цієї заяви про винесення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу.

Outcome: dismissed