Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-30 00:00:00

Позивач звернувся із вимогою про визначення додаткового строку 2 місяці для прийняття спадщини після смерті тітки [PERSON] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка померла [INFO] та після смерті брата [PERSON] , який помер [INFO] . Вказує на те, що [PERSON] за життя залишила заповіт на її ім`я, про який вона не знала, тому не вважала себе спадкоємцем, а з братом вона спільно проживала про те до нотаріуса не зверталася, оскільки не знала, що йому належить будь-яке майно. На теперішній час вона дізналася, що у брата було право на частку пай в розмірі 4,29га в КСП Батьківщина» с. Білашів, Ковельського району. Так само і після смерті тітки право на земельну ділянку 2,5га, що знаходиться на території Колодяжненської сільської ради. У зв`язку з вищевикладеним позивач просить суд визначити їй додатковий строк тривалістю два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її родичів. В судове засідання позивач не з`явилася, звернулася із заявою про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, попередньо подав заяву в якій просить розглянути справу за відсутності представника відповідача, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247\~ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом частин четвертої та п`ятої ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 вказано, що за таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників справи про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення. Отже за таких умов датою рішення суд зазначає дату проголошення повного тексту рішення. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, враховуючи визнання відповідачем позову, перевіривши наявність законних для того підстав дійшов висновку про таке. Судом встановлено, що [INFO] померла\~ [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим виконавчим комітетом Білашівської сільської ради Ковельського району Волинської області, актовий запис №1. 28.12.2002р. [PERSON] склала заповіт, посвідчений Білашівською сільською радою Ковельського району Волинської області на ім`я позивача. На час її смерті в будинку за адресом [ADDRESS] крім неї інші особи не зареєстровані, про що свідчить довідка Колодяжненської сільської ради №116 від 22.08.2024р. Померлій [PERSON] 25.12.2002р. виданий державний акт ВЛ №08496 на земельну ділянку 2,5 га. для ведення особистого селянського господарства. Також судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим Білашівської сільської ради Ковельського району Волинської області, актовий запис №16. Померлому [PERSON] 11.12.1996р. виданий сертифікат на право на земельну часту пай ВЛ №0067463 на земельну ділянку 4,29 га. в умовних кадастрових гектарах без визначення меж внатурі на місцевості. В довідці виданої Білашівської сільської ради Ковельського району Волинської області №245 від 13.04.2015р. вказано, що померлий [PERSON] проживав [ADDRESS] , на день смерті з ним проживала позивач і доглядала за ним. З копії архівного запису акта про народження №1 від 23.01.1951р. складеного ВК Перковичівської сільської ради [PERSON] народився [INFO] , батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] . З відповіді Ковельської держнотконтори від 25.08.2025р. №917/01-16 вбачається, що Із заяви, Колодяжненської сільської ради, якою позов визнано слідує, що спадщина після померлої відумерлою не визнавалася. Таким чином, твердження позивача про необізнаність із наявністю заповіту померлої відповідачем не спростовано. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: - у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; - ці обставини суд визнав поважними. ВС у Постанові від 21.09.2020р., справа № 130/2517/18 зазначив, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини. Також ВС зазначив, що на нотаріуса покладено обов`язок щодо повідомлення про необхідність подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом чи про відмову від її прийняття, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини. Таким чином, обставини справи вказують, що відповідач не повідомив, спадкоємця за заповітом (позивача) про наявний заповіт, у зв`язку із чим строк подання заяви позивачем на прийняття спадщини суд визнає пропущеним із поважних причин, які не залежали від позивача. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року по справі № 942/416/20. За змістом пункту 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі у всіх відмінках\~Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Гарантоване ст. 6 Конвенції право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного\~ст. 1270 ЦК України\~для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини (далі у всіх відмінках\~ЄСПЛ) розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі у всіх відмінках\~Перший протокол), якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Стаття 1 Першого протоколу закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних. У розумінні статті 1 Першого протоколу «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове. «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися ст. 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя\~наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування. Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний у практиці ЄСПЛ, отримане (хоча і не оформлене належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. Суд враховує, що наслідки пропущення позивачем строку для прийняття спадщини, за дійсних обставин справи, будуть непропорційними, оскільки позивач втратить право на спадкування майна, яке залишилося після смерті спадкодавця, що не було визнано відумерлим в порядку\~ст. 1277 ЦК України. Втрата спадкового майна буде для позивача занадто надмірним тягарем, і при цьому буде порушено баланс між інтересами держави та фізичної особи. Беручи до уваги зазначене, факт визнання відповідачем позовних вимог та враховуючи наявність усіх законних підстав для позивача, спадкувати майно після смерті [PERSON] та [PERSON] , з огляду на встановлені раніше факти посвідченого заповіту, складу спадкової маси, суд вважає за необхідне позов задовольнити.

Outcome: approved