Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

До Хаджибейського районного суду м. Одеси 25.06.2025 року надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 46 000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12.10.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 12.10.2024-100001060, шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною договору, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачці кредит у розмірі та на умовах встановлених договором, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Відповідно до умов Договору та Заявки, позичальнику надано кредит у розмірі 20 000 грн, строком на 124 дні. Позивач виконав обов`язок та надав відповідачці кредит, однак відповідачка своїх обов`язків по погашенню кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами та комісії (плата за надання кредиту) не виконала, а тому загальний розмір заборгованості становить 46 000 грн, з яких: 20 000 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 12 400 грн. - заборгованість за процентами; 10 000 грн. - неустойка; 3 600 грн. - додаткова комісія. Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 17.07.2025 року зазначену справу передано на розгляд до Приморського районного суду м. Одеси. 27.08.2025 року зазначена справа надійшла до Приморського районного суду м. Одеси та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями розподілена на суддю Домусчі Л.В. Справу суддя отримала 28.08.2025 року. Ухвалою суду від 02.09.2025 року у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та призначено судове засідання на 09.10.2025 року. До суду 12.09.2025 року від [PERSON] надійшов відзив на позов, відповідно до якого просила відмовити у задоволені позову. В обґрунтування відзиву зазначено, що відповідачка не укладала кредитний договір, роздруківку якого долучає позивач в якості копії до позовної заяви, відповідно не погоджувала процентну ставку, неустойку та інші кабальні умови кредитування, жоден поданий позивачем доказ не підтверджує узгодження саме цих, а не інших кредитних умов. Тобто недоведено погодження, в тому числі в електронному вигляді, договірних умов оспорюваного правочину. Також позов не містить відомостей перерахуванням грошових коштів, частково погашення боргу, оскільки з наданих документів неможливо встановити дані відомості. Крім того вважає нарахування неустойки є безпідставним та протиправним, а нарахування комісії є нікчемним. До суду 23.09.2025 року від представника ТОВ «Споживчий центр» - Ларіонова К.О. надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої просили позов задовольнити. В обґрунтування відповіді на відзив зазначено, що відповідачка не надала жодного доказу, який би стосувався предмету доказування на підтвердження не укладання та не викання умов кредитного договору. Кредитний договір між сторонами був укладений у електронній формі, що відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової. Крім того відповідачка підтвердила факт ознайомлення зі змістом кредитного договору, оскільки підписувала його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який був надісланий їй на її фінансовий номер телефону, який також був нею вказаний. Також зауважує, що відповідачка не надала суду виписки по рахунках відповідачки в банківських установах на спростування доказів, наданих позивачем. Про розгляд справи 09.10.2025 року та 29.10.2025 року сторони були повідомлені. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою складення цього судового рішення є 03.11.2025 року. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, врегульовані нормами ЦК України про зобов`язання з повернення кредиту. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1\~ст. 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Судом встановлено,\~що 12.10.2024 року між Товариством\~з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»\~та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 12.10.2024-100001060, який складається з пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) від 12.10.2024 року, заявки від 12.10.2024 року та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору від 12.10.2024 року, які підписані за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора відповідача (підписано одноразовим ідентифікатором Е154). Згідно п. 3.1. Договору, Кредитодавець зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти. Згідно п. 3.2. Договору, Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно п. 4.1. Договору, Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11ХХ-ХХХХ-4186. Згідно п. 4.3. Договору, Днем надання Кредиту вважається: списання відповідної суми коштів з рахунку Кредитодавця, а днем погашення Кредиту/сплати платежу - день надходження коштів у касу Кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок Кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку Кредитодавця. У випадку, якщо дата ініціювання платіжної операції з надання Кредиту не співпадає з датою завершення цієї платіжної операції з надання Кредиту, днем/датою надання Кредиту є дата ініціювання цієї платіжної операції, якщо платіжна операція була завершена (навіть у випадку її завершення в пізнішу дату). Неможливість завершення ініційованої Кредитодавцем платіжної операції з надання Кредиту не з вини Кредитодавця є скасувальною обставиною та призводить до припинення прав і обов`язків сторін за даним Договором, включаючи обов`язок Кредитодавця з надання Кредиту. Неможливість видачі Кредиту готівкою у зв`язку з нез`явленням Позичальника для її отримання у Дату надання/видачі кредиту, зазначену в Заявці, є скасувальною обставиною та призводить до припинення прав і обов`язків сторін за даним Договором, включаючи обов`язок Кредитодавця з надання Кредиту. У випадку настання вказаних скасувальних обставин даний Договір є розірваним та припиненим з Дати надання/видачі кредиту, зазначеної в Заявці У випадку перерахування коштів Позичальником на поточний рахунок Кредитодавця, Позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку сплати платежу. Згідно п. 6.1. Договору, Позичальник зобов`язався використовувати Кредит на зазначені в Договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України і забезпечити своєчасне повернення Кредиту та Процентів шляхом внесення в касу Кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок Кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата Процентів, Комісії (ій) (якщо Комісія (її) встановлена (і) договром) - у терміни та строки, вказані у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойка, яка може бути нарахована Кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором, - негайно, моменту пред`явлення Кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій. За умовами кредитного договору позивач 12.10.2024 року надав позичальнику кредит на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб в розмірі 20 000 грн., строком на 124 дні (дата повернення 12.02.2025 року), а позивачльник зобов`язаний повернути кредит та сплатити відсотки на умовах: процентна ставка - фіксована у розмірі 1 % за один день. Загальна вартість кредиту - 44 000 грн. Комісія за надання кредиту 1 800 грн. Неустойка 200 грн. за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання. Згідно листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 522-1906 від 19.06.2025 року на картковий рахунок № [NUMBER] були перераховані грошові кошти, а саме: 12.10.2024 13:09:45 на суму 20 000,00 грн, номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 535881403, призначення платежу: Видача за договором кредиту № 12.10.2024-100001060, відповідно до умов договору на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024, укладеного між ТОВ "Універсальні платіжні рішення" та ТОВ "Споживчий центр". Також, до позовної заяви долучено довідку-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором № 12.10.2024-100001060 від 12.10.2024 року, позичальник [PERSON] . Згідно з даною довідкою заборгованість за даним кредитним договором складає: 20 000,00 грн. - основний борг; 12 400 грн. - проценти; 10 000,00 грн. неустойка; 3 600 грн. додаткова комісія, разом: 40 000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 1\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч.ч. 1, 2\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1\~ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1\~ст. 526 ЦК України). В силу приписів ч. 1\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За правилом частини першої\~ст. 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Як закріплено у ч. 1\~ст. 627 ЦК України, відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів врегульовані\~Законом України "Про електронну комерцію". Так, згідно з п. 6 ч. 1\~ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію"\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. (ч. 3, 4\~ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Відповідно до ч. 8\~ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"\~у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа, що закріплено в ч. 12\~ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). На підтвердження своїх позовних вимог ТОВ\~"Споживчий\~центр"\~надало суду копії пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) від 12.10.2024 року, заявки від 12.10.2024 року та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору від 12.10.2024 року, додатку до кредитного договору № 12.10.2024-100001060 від 12.10.2024 року «інформаційне повідомлення позичальника [PERSON] ». Дані документи, як зазначено в позові, були підписані позичальником 12.10.2024 року з використанням одноразового ідентифікатора (код з смс-повідомлення) Е154. Згідно листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 522-1906 від 19.06.2025 року на картковий рахунок № [NUMBER] були перераховані грошові кошти, а саме: 12.10.2024 13:09:45 на суму 20 000,00 грн, номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua 535881403, призначення платежу: Видача за договором кредиту № 12.10.2024-100001060, відповідно до умов договору на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024, укладеного між ТОВ "Універсальні платіжні рішення" та ТОВ "Споживчий центр". До відповіді на\~відзив на\~позов ТОВ «Споживчий центр» додано зазначений договір. Між тим до позовної заяви не долучено належних та допустимих доказів на підтвердження того, що кредитор\~ТОВ "Споживчий\~цент"\~свої зобов`язання за кредитними договорами № 12.10.2024-100001060 від 12.10.2024 року виконало, надавши саме відповідачці кредитні кошти у розмірі та у спосіб, визначений договором, а саме: первинних бухгалтерських документів, передбачених\~ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність"\~або документів, передбачених\~ст. 13 Закону України "Про електронну комерцію"\~у разі здійснення розрахунків у сфері електронної комерції відповідно до\~Законів України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні",\~"Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Копія листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 522-1906 від 19.06.2025 року не може бути належним доказом отримання [PERSON] кредитних коштів за договором, оскільки з нього вбачається, що фінансова операція - перерахування коштів на платіжну картку клієнта - було здійснено на невідомо кому належний картковий рахунок, доказів того, що [PERSON] є клієнтом\~ТОВ "Універсальні платіжні рішення", якому перераховані зазначені в листі кошти, суду надано не було. Суд зазначає, що до позовної заяви не долучено належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ТОВ «Споживчий\~центр»\~свої зобов`язання за кредитним договором № 12.10.2024-100001060 від 12.10.2024 року виконало, надавши відповідачці кредит у розмірі та у спосіб, визначений договором. Зокрема, не надано виписки з особового рахунку, копії квитанції, меморіального ордеру тощо, в яких би зазначалося про перерахування саме\~ТОВ «Споживчий центр» на картковий рахунок відповідачки грошових коштів у розмірі 20 000 грн. Згідно ч. 6\~ст. 81 ЦПК України, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, згідно ч. 5 ст. 12 ЦПК України\~суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В ухвалі про відкриття провадження у справі, серед іншого, було роз`яснено позивачу та відповідачу порядок та строки подачі доказів. Частиною 1 ст. 84 ЦПК України\~передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Суд звертає увагу на те, що позивач не звертався до суду із клопотаннями про витребування доказів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає. Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Отже, матеріалами справи не підтверджується факт існування у відповідачки [PERSON] перед позивачем заборгованості за кредитним договором № 12.10.2024-100001060 від 12.10.2024 року. Кредитний договір, як і договір позики, є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Матеріали справи не містять доказів передання грошових коштів у передбачений кредитним договором № 12.10.2024-100001060 від 12.10.2024 року спосіб відповідачці. Отже, суд вважає, що в матеріалах справи відсутні належні докази укладення кредитного договору, належні первинні розрахункові документи, що позбавляє можливості перевірити факт звернення відповідачки за отриманням кредитних коштів, а також факт перерахування чи отримання позичальником коштів у кредит, перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстави та порядок нарахування відсотків за користування кредитом. Таким чином, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у позові на позивача. Оскільки у позові відмовлено, судові витрати понесені позивачем не підлягають відшкодуванню відповідачкою.

Outcome: dismissed