Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

У травні 2025 року [PERSON] звернулась до Ірпінського міського суду Київської області з заявою, заінтересовані особи: [PERSON] , Ірпінська міська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин, мотивуючи наступним. [INFO] помер батько заявниці [PERSON] , [INFO] , який постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Після смерті останнього відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме на його частку квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] , виданому 12 березня 1997 року Виконкомом Ірпінської міської ради народних депутатів. [PERSON] та [PERSON] є відповідно донькою та дружиною [PERSON] , спору щодо спадкового майна між ними не існує. У визначений законом строк мати заявниці - [PERSON] , прийняла спадщину, подавши відповідну заяву до Ірпінської державної нотаріальної контори Міністерства юстиції України. На підставі цієї заяви від 15.07.2021 р. № 642 зведено спадкову про прийняття спадщини за законом. Заявниця прийняла спадщину шляхом постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від неї протягом шестимісячного строку, що передбачено частиною третьою статті 1268 Цивільного кодексу України. При перевірці документів спадкової справи нотаріус виявив недоліки, а саме розбіжності у написанні прізвищ померлого та спадкоємців, а також між написанням прізвища спадкодавця в особистих документах та правовстановлюючих документах на квартиру. Відтак, у заявниці виникла необхідність у судовому порядку встановити факт родинних відносин, а саме, що заявниця [PERSON] є дочкою померлого [PERSON] , [INFO] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2025 року справу передано на розгляд судді Черновій О.В. Розпорядженням Ірпінського міського суду Київської області № 81 від 10 червня 2025 року справу № 367/5673/25 було призначено до повторного автоматизованого розподілу у зв`язку із призначенням судді Ірпінського міського суду Київської області Чернової О.В. відповідно до Указу Президента України №378/2025 від 03 червня 2025 року суддею Вищого антикорупційного суду. Після повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2025 року справу передано на розгляд судді Шестопаловій Я.В. Ухвалою судді від 18 червня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено проводити розгляд справи в порядку окремого провадження. Призначено справу до судового розгляду. В судове засідання заявниця не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином. Заявниця [PERSON] та її представник [PERSON] направили до суду заяви, в яких просили розгляд справи проводити за відсутності заявника, вимоги заяви повністю підтримали та просили їх задовольнити. Заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. До суду [PERSON] направила заяву, в якій просила розгляд справи проводити за відсутності заінтересованої особи. Представник Ірпінської державної нотаріальної контори Київської області Журавель А.М. направила заяву, в якій просила розгляд справи проводити за відсутності представника нотаріальної контори. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, у відповідності до вищезазначеної норми, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Згідно із ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ч.1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Частиною 1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України - суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. За умовами п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] в селищі Буча Київської області, що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Бучанською селищною радою Київської області, 05 січня 1977 року народилася [PERSON] , про що було складено відповідний актовий запис № 76, батьками якої зазначено: батько- [PERSON] , мати - [PERSON] . Заявницею, [PERSON] , 15 травня 1999 року укладений шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження, виданого Гостомельською селищною радою Ірпінського міськвиконкому Київської області І-ББ № 3258, зроблено запис № 30. Після укладення шлюбу заявниця змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 65596856 від 15 липня 2021 року заведено спадкову справу № 238/2021 щодо майна померлого [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 12 березня 1997 року, виданого Виконкомом Ірпінської міської ради народних депутатів належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З листа Ірпінського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області № 509/2217-24 від 06 вересня 2022 року вбачається, що за архівними даними відділу виявлено актовий запис про смерть № 155 від 18 жовтня 1999 року, складений виконавчим комітетом Гостомельської селищної ради міста Ірпеня Київської області на [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] та одночасно повідомив, що у разі неможливості отримання свідоцтва про державну реєстрацію, у зв`язку з розбіжностями, передбачено отримання витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Листом Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району Київської області № 2136 від 02 червня 2023 року повідомлено державного нотаріуса [PERSON] щодо місця проживання померлого [PERSON] , [INFO] , що з 04 квітня 2016 року почав формуватися реєстр територіальної громади селища Гостомель щодо реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб. У зазначеному реєстрі запитувана інформація відсутня. Згідно картки реєстрації особи [PERSON] з 10 червня 1986 року і до смерті- [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та за вказаною адресою були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до листа державного нотаріуса Ірпінської державної нотаріальної контори Журавель Алли Миколаївни № 238/02-14/21 від 02 червня 2023 року, 15 липня 2021 року була заведена спадкова справа № 238/2021 до майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] . Спадкову справу заведено на підставі заяви [PERSON] № 642 від 15 липня 2021 року. Однак, з наявних в матеріалах справи документах, а саме: Витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00031662976 від 15 липня 2021 року, Витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб№ 00039880939 від 30 травня 2023 року; свідоцтві про право власності на житло № [NUMBER] від 12 березня 1997 року, виданого Виконкомом Ірпінської міської ради народних депутатів є розбіжності у прізвищі померлого та спадкоємців у свідоцтвах про народження дитини та реєстрації шлюбу, а також в документі на право власності на нерухоме майно « [PERSON] » та « [PERSON] ». Крім того, вищевказаним листом повідомляє, що для видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилося після смерті померлого [INFO] [PERSON] необхідно встановити родинні відносини з померлим та належність документу на право власності. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 09 вересня 2024 року (справа № 367/2513/24) встановлений факт належності померлому [PERSON] правовстановлюючого документу на квартиру - Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого 12 березня 1997 року виконкомом Ірпінської міської ради народних депутатів. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Під час розгляду справи № 367/2513/24 судом було досліджено експертний висновок № 056/423-n/2від 30 березня 2023 року, виданий Українським бюро лінгвістичних експертиз НАН України, з якого вбачається, що українські записи прізвища « [PERSON] », « [PERSON] », « [PERSON] » та російський запис « [PERSON] » є ідентичними. Звертаючись до суду з вказаною заявою, заявниця просила встановити факт родинних стосунків між нею та померлим, оскільки померлий доводився їй рідним батьком. Відповідно ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Факт родинних відносин між фізичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК) встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, в разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Тобто, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Такої правової позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 15 квітня 2020 року справі №\~302/991/19, провадження № 61-1128св20. Так, існують розбіжності у прізвищі померлого та спадкоємців у свідоцтві про народження дитини, у свідоцтві про реєстрацію шлюбу, а також в документі на право власності на нерухоме майно « [PERSON] » та « [PERSON] ». Разом із тим, судом встановлено, що розбіжності наявні у написані прізвища заявниці та її батька викликані різним перекладом прізвищ з російської мови на українську службовою особою, яка здійснювала видачу документів. У постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №\~638/15738/17\~(провадження № 61-15921св19) зроблено висновок про те, що до заяви про встановлення факту родинних відносин, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися не тільки такі письмові докази, як свідоцтва про народження, шлюб, смерть, актові записи про народження та смерть. Доказами, які підтверджують наявність цього юридичного факту також можуть бути: акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб. Крім того, судами підлягають врахуванню довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану. Також мають враховуватися показання свідків, яким достовірно відомо про стосунки померлого із заявником. Цей перелік не є вичерпним. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 11 лютого 2022 року у справі №\~947/22756/19\~сформульовано висновки про те, що доказами, що підтверджують факт родинних відносин, можуть бути документи, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); довідки органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником. Зважаючи на викладене, необґрунтованими є доводи заявника про можливість підтвердження факту родинних відносин виключно письмовими доказами, оскільки такі обставини відповідно до норм процесуального права можуть бути встановлені і на підставі інших доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування і в своїй сукупності доводять обставини, на які посилається сторона. У справі №\~947/22756/19\~визнаючи подані позивачем письмові докази (свідоцтва про шлюб, свідоцтво про народження, свідоцтва про смерть, свідоцтво про право на спадщину після смерті, фотографії, на яких зображені члени родини позивача декількох поколінь, відеозаписи зі святкування сімейних подій, показання свідків достатніми та достовірними доказами, суд надав їм оцінку в їх сукупності, які в своєму взаємозв`язку згідно з практикою ЄСПЛ щодо урахуванням принципу "балансу вірогідностей" підтверджують правдивість обставин, на які посилався позивач на обґрунтування своїх позовних вимог, а тому суди дійшли правильних висновків про доведеність родинних відносин між позивачем та померлою особою. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №\~129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) та в постанові від 21.06.2023 року у справі №\~916/3027/21. В своїй постанові від 21.06.2023 року у справі №\~916/3027/21\~Велика Палата Верховного Суду зазначила, що повертаючись до стандартів доказування, передбачених процесуальним законом, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права. Поняття «родинність» розглядається як родинні зв`язки між людьми, що ґрунтуються на походженні однієї особи від іншої чи кількох осіб від спільного пращура; кровний зв`язок осіб, що походять один від одного чи від спільного пращура. Родинна лінія може бути прямою чи боковою та поділяється на висхідну та низхідну. При прямій лінії родинність ґрунтується на походженні однієї особи від другої. Оскільки виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, заявник вірно звернувся в суд із заявою про встановлення цих фактів, розгляд яких здійснюється за правилами окремого провадження. Враховуючи вищенаведене, з урахуванням принципу "балансу вірогідностей", що підтверджують правдивість обставин, на які посилався заявник на обґрунтування своїх вимог, доказами, що знаходяться в матеріалах справи та обставинами встановленими під час розгляду даної цивільної справи, суд приходить до висновку про доведеність родинних відносин між заявницею та померлим [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України - у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (суд ураховує роз`яснення Верховного Суду «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»: "суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії свідоцтва про право на спадщину"). Виникнення особистих, майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами, які підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо), тому допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. При вирішенні питання про встановлення факту родинних відносин, суд виходить з фактичних, встановлених в судовому засіданні обставин. Суд враховує, що законодавчо питання врегульовано положеннями Цивільного кодексу України щодо сприяння у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для підтвердження такого факту. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи, що Законом не передбачено порядку встановлення факту родинних відносин та іншого способу у заявниці немає, зважаючи на неможливість оформлення заявником спадщини після смерті батька без встановлення факту родинних відносин, суд вважає заяву обґрунтованою та доведеною. Статтею 129 1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України (суд ураховує також роз`яснення Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" - рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання). При вирішенні питання розподілу між сторонами судових витрат, суд враховує, що відповідно до ч. 7 ст. 297 ЦПК України при ухваленні судом рішення в справах окремого провадження - судові витрати не відшкодовуються. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved