Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

позивач ТОВ "Українські фінансові операції" звернулося у суд з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування своїх вимог зазначає, що 18 квітня 2024 року міжТОВ "Лінеура Україна" та [PERSON] укладено договір №4567032 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. На умовах, встановлених договором, ТОВ "Лінеура Україна" зобов"язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов"язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов"язки, передбачені договором. Відповідно до зазначених умов договору ТОВ "Лінеура Україна" свої зобов"язання перед [PERSON] виконало та надало йому кредит в сумі 7 000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану банком АТ "Універсал банк", що підтверджується копією довідки платіжного провайдера - ТОВ "Універсальні платіжні рішення". За даними поденного розрахунку заборгованості за договором №4567032 від 18.04.2024 року у період з 18 квітня 2024 року по 31.03.2025 року включно первісним кредитором було нараховано проценти з користування грошовими коштами, загальною сумою 27 545,16 грн. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов"язань перед первісним кредитором, 31.03.2025 року ТОВ "Лінеура Україна" на підставі договору факторингу №31-1/03/2025 за плату відступило, а ТОВ "Українські фінансові операції" набуло право грошової вимоги до відповідача. Отже, до ТОВ "Українські фінансові операції" відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором №4567032 від 18.04.2024 року у загальному розмірі 35 560,87 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту - 4 515,71 грн., заборгованість за процентами - 27 545,16 грн. та заборгованість по нарахованим штрафам/неустойкам у розмірі 3 500 грн. Відповідно до умов строк дії п. 1.3 договору №4567032 строк кредиту 360 днів з 18.04.2024 року по 13.04.2025 року. Станом на дату укладення договору факторингу від 31.03.2025 року №31-1/03/2025 строк дії договору №4567032 від 18.04.2024 року не закінчився. А тому, в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ "Українські фінансові операції" з дати факторингу 31.03.2025 року донараховано відсотки за 13 календарних днів. (7000 грн.*2,5%=112,89 грн.*13 календарних дні = 1 467,61 грн. За таких підстав, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 33 528,48 грн., яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 4 515,71 грн., суми заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором - 27 545,16 грн., та суми заборгованості за процентами, нарахованими ТОВ "Українські фінансові операції" у розмірі 1 467,61 грн. Також просить стягнути 2 422,40 грн. судового збору та 10 000 грн. витрат на правову допомогу. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 18 липня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Відповідач відзив на позовну заяву не подавав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 18 квітня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна" та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 4567032, який вчинено в електронній формі та підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 92762. Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису. На умовах, встановлених договором, ТОВ "Лінеура Україна" зобов"язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов"язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов"язки, передбачені договором. Відповідно до зазначених умов договору ТОВ "Лінеура Україна" свої зобов"язання перед [PERSON] виконало та надало йому кредит в сумі 7 000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану банком АТ "Універсал банк", що підтверджується копією довідки платіжного провайдера - ТОВ "Універсальні платіжні рішення". 31.03.2025 року ТОВ "Лінеура Україна" на підставі договору факторингу №31-1/03/2025 за плату відступило, а ТОВ "Українські фінансові операції" набуло право грошової вимоги до відповідача. Отже, до ТОВ "Українські фінансові операції" відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором №4567032 від 18.04.2024 року. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача по кредитному договору, [PERSON] , отримавши кредитні кошти свого зобов`язання щодо їх повернення та сплати відсотків за користування кредитними коштами не виконала, у зв`язку із чим утворилась заборгованість у загальному розмірі 33 528,48 грн., яка складається з суми заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) у розмірі 4 515,71 грн., суми заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором - 27 545,16 грн., та суми заборгованості за процентами, нарахованими ТОВ "Українські фінансові операції" у розмірі 1 467,61 грн. Вбачається, що відповідно до умов строк дії п. 1.3 договору №4567032 строк кредиту 360 днів з 18.04.2024 року по 13.04.2025 року. Станом на дату укладення договору факторингу від 31.03.2025 року №31-1/03/2025 строк дії договору №4567032 від 18.04.2024 року не закінчився, тому в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ "Українські фінансові операції" з дати факторингу 31.03.2025 року донараховано відсотки за 13 календарних днів. (7000 грн.*2,5%=112,89 грн.*13 календарних дні = 1 467,61 грн. Згідно ст.509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, перерахованих в ст.11 ЦК України і повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до закону, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином суд приходить до висновку, що зобов`язання, які взяв на себе відповідач при укладені вищевказаного кредитного договору не виконано. Оскільки відповідач не належним чином виконує взяті на себе зобов`язання, позовні вимоги позивача підлягають захисту шляхом стягнення на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованості за кредитним договором у розмірі 33 528,48 грн. Також відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 2 422,40 грн. сплаченого судового збору. Як вбачається із матеріалів позову, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Таку правову позицію наведено у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18, від 07.09.2020 у справі 910/4201/19. Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, слід дійти висновку про те, що наявні в матеріалах справи документи, надані стороною позивача не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному позивачем розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі №753/15687/15. Визначаючи час на надання вищенаведених послуг та видів правничої допомоги, суд виходить із наявності у адвоката повної вищої юридичної освіти, стажу роботи в галузі права, у зв`язку з чим надання правничої допомоги у даній справі не вимагало значного обсягу юридичної і технічної роботи. Крім того, позовна заява не є складною за своєю суттю. Вивчивши надані документи, перевіривши обсяг наданих послуг, суд бере до уваги розмір понесених позивачем витрати за фактично отриману правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн та враховуючи незначну складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, ціну позову, суд вважає, що заявлений стороною розмір витрат на правничу допомогу є невиправдано завищеним. У зв`язку з наведеним, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 6000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved