Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

У червні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [INFO] , Подільського відділу державної виконавчої служби умісті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Позов мотивований тим, що 01 листопада 2024 року начальником [INFO] [PERSON] прийнята постанова №4А-656 про притягнення його ( [PERSON] ) до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КпАП України, накладено штраф у розмірі 25 500 грн. 00 коп. згідно з постановою про застосування штрафу. 05.03.2025 року Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05.03.2025 року по справі №758/685/25 [PERSON] у позові було відмовлено. 15 квітня 2025 року Шостий апеляційний адміністративний суд апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 березня 2025 року у справі за його позовом до [INFO] про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнив. Рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 березня 2025 року скасував та прийняв нове рішення, яким скасував постанову № 4А-656 начальника [INFO] [PERSON] про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КпАП України, із закриттям провадженні по справі. Однак, 31 березня 2025 року Подільським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі державного виконавця Кравцової Олени Сергіївни було відкрито виконавче провадження [NUMBER] за виконавчим документом. 22 квітня 2025 року Подільським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі державного виконавця Кравцової Олени Сергіївни винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення, а саме стягнення з позивача штрафу у розмірі 51 000, 00 грн. на користь [INFO] , виконавчого збору у розмірі 5 100, 00 грн. на користь Подільського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) та витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 269,00 на користь Подільського ВДВС у м. Києві, а в загальному розмірі 56 369,00 грн. Вважає, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування адміністративно штрафу кошти, які він, як платник, сплатив на виконання цієї постанови, знаходяться у Державному бюджеті України без достатньої правової підстави, тому повернення йому таких коштів стосується захисту його майнових прав. Відтак, суму штрафу, перераховану до бюджету на підставі постанови про застосування такого стягнення, яку надалі визнав протиправною та скасував адміністративний суд, підлягають стягненню на користь платника згідно зі статтею 1212 ЦК України як безпідставно утримувану. Ухвалою від 23 липня 2025 року відкрите провадження у справі. 16.09.2025 від відповідача надійшов Відзив, втім він стосується доводів щодо правомірності притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності. Судом встановлено, що 01 листопада 2024 року начальником [INFO] [PERSON] прийнята постанова №4А-656 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КпАП України, на [PERSON] накладено штраф у розмірі 25 500 грн. 00 коп. згідно з постановою про застосування штрафу. 05.03.2025 року Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05.03.2025 року по справі №758/685/25 [PERSON] у позові було відмовлено. 15 квітня 2025 року Шостий апеляційний адміністративний суд апеляційну скаргу [PERSON] на рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 березня 2025 року у справі за його позовом до [INFO] про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнив. Рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 березня 2025 року скасував та прийняв нове рішення, яким скасував постанову № 4А-656 начальника [INFO] [PERSON] про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КпАП України, із закриттям провадженні по справі. 31.03.2025 заступником начальника Подільського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на підставі постанови №4А-656 від 01.11.2024 про його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. В межах цього виконавчого провадження з позивача стягнуто 56 369,00 грн. 22.04.2025 виконавче провадження [NUMBER] закінчено, у зв`язку з повним фактичним виконанням постанови №4А-656 від 01.11.2024. Посилаючись на те, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності скасована рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року № 758/685/25, вважає, що відповідачем безпідставно утримуються кошти у розмірі 56 369 грн., які сплачені у межах вищезазначого виконавчого провадження, відтак, правові підстави утримання відповідачами сплачених позивачем в якості адміністративного штрафу коштів в розмірі 56 369,00 грн. відпали. З огляду на наведене, просив стягнути з [INFO] на свою користь безпідставно утримані кошти у розмірі 51 000,00 грн., з Подільського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ ( м. Київ) безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 5 369,00 грн. та витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України). Вирішуючи спір, суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21, відповідно до якого, грошові кошти, перераховані до бюджету на підставі постанов про застосування адміністративного стягнення, які надалі апеляційний адміністративний суд скасував, можна стягнути на користь платника згідно зі ст. 1212 ЦК як безпідставно утримувані. На такі правовідносини не поширюються приписи ЦК України про відшкодування шкоди та Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до Державного та місцевих бюджетів України, затвердженого наказом Мінфіну від 03.09.2013 № 787. Оскільки правова підстава, за якої державою було набуто кошти у загальній сумі 56 369,00 грн., відпала з наступного дня після дати набрання законної сили рішенням , тобто з 16.04.2025 року, то обґрунтованими є вимоги позивача про повернення йому коштів на підставі ст. 1212 ЦК України. Втім, у даній справі, заявляючи позовні вимоги до [INFO] та Подільського відділу державної виконавчої служби умісті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) позивач не врахував, що перераховані позивачем коштів утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави та підлягають стягненню на користь позивача саме з Державного бюджету України, а не з [INFO] та Подільського відділу державної виконавчої служби умісті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16. У державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади (частини перша та друга статті 326 ЦК України). Кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України), яка діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (частина перша статті 170 ЦК України). Держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення (стаття 174 ЦК України). З огляду на наведені приписи, а також ураховуючи те, що поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах, у спорі щодо стягнення суми адміністративного штрафу, яка утримується на казначейському рахунку органу державної влади без достатньої правової підстави, Держава бере участь у матеріальних і процесуальних правовідносинах в особі її органу, який контролює справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету. У спірних правовідносинах таким органом є [INFO] та Подільський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). За змістом абзацу першого частини третьої статті 17 ЦК України орган державної влади здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом. Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням (висновком) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету, перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій покупцям (споживачам) за рахунок сплачених до державного бюджету сум штрафних (фінансових) санкцій, застосованих такими органами за наслідками проведеної перевірки за зверненням або скаргою покупця (споживача) про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій (частина друга статті 45 БК України у редакції, чинній на час звернення до суду). У випадках, встановлених Конституцією України та законом, особа має право звернутися за захистом цивільного права та інтересу до органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування (частина друга статті 17 ЦК України). Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду (абзац другий частини третьої статті 17 ЦК України). Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частини перша та друга статті 1212 ЦК України). Таких висновків дійшла Велика палата Верховного Суду у постанові від 08.08.2023 у справі № 910/5880/21. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник, згідно зі статтею 1212 ЦК України, має право на позов про стягнення сум перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. Втім, позивач повинен був просити суд стягнути грошові кошти не з відповідачів, а з Державного бюджету України. Відповідно до частин першої та другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтями 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787, застосовний до випадків помилково чи надміру зарахованих до бюджету. Оскільки сума адміністративно-господарського штрафу, яку вніс до бюджету позивач, не є помилково чи надміру зарахованою, даний Порядок на спірні правовідносини не поширюється. Після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі статтею 1212 Цивільного кодексу України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. Це узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду про те, що рішення органу влади за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови від 21.08.2019 у справі №911/3681/17 (пункт 39), від 15.10.2019 у справі №911/3749/17 (пункт 6.27), від 22.01.2020 у справі №910/1809/18 (пункт 35), від 01.02.2020 у справі №922/614/19 (пункт 52), від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 109)). При цьому, судом враховано, що у постанові від 08.08.2023 у справі №910/5880/21 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що висновок суду першої інстанції, який підтримав апеляційний суд, про те, що кошти слід стягнути на користь позивача саме з Державного бюджету України, а не з Укртрансбезпеки за рахунок її бюджетних асигнувань, відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 19.06.2018 у справі №910/23967/16. Згідно з цим висновком Господарський процесуальний кодекс України не передбачає необхідності зазначення суб`єкта виконання судового рішення (органу, через який треба перераховувати кошти), номера чи виду рахунку, з якого їх слід стягнути (списати). Такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення порушеного права позивача та є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, які мають бути врегульовані у нормативних актах, а не у резолютивній частині рішення (пункти 6.21, 7.1, 7.2 відповідної постанови). Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 19.06.2018 у справі №910/23967/16, а також від 05.02.2020 у справі №910/15295/18. У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №910/23967/16 від 19.06.2018 зазначено: Відповідно до статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на час вчинення спірних виконавчих дій) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» (у чинній редакції) встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби. Оскільки відповідно до наведених вище норм набувачем сплаченого боржником у виконавчому провадженні збору є Державний бюджет України, помилково або надмірно сплачені суми виконавчого збору підлягають стягненню саме з Державного бюджету України (пункти 6.6.-6.8 постанови). Щодо суб`єктивного складу учасників такого спору Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі №910/23967/16 від 19.06.2018 зазначила: «Відповідно до частини другої статті 45 Бюджетного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету здійснює Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів…. Територіальний орган Державної казначейської служби України є органом, який здійснює повернення коштів, що були помилково або надмірно зараховані до бюджету, за поданням органу стягнення, яким у цьому спорі виступає Державна виконавча служба України. Зазначені положення встановлюють порядок взаємодії державних органів між собою. Тому у разі, коли орган стягнення в установлений законом строк не надає відповідний висновок органу державного казначейства, платник вправі скористатись своїм правом на судове оскарження бездіяльності шляхом звернення з позовом про стягнення відповідної суми коштів (повернення надміру сплаченої суми) з державного бюджету. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). ….Отже, у цій справі відповідачем є Держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі є Відділ примусового виконання (дії якого призвели до безспірного стягнення коштів) та Казначейська служба (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету).» У постанові по справі №910/23967/16 від 19.06.2018 Велика Палата Верховного Суду зазначила: «7.1. У спорах про повернення помилково або надміру сплачених сум виконавчого збору спірні суми мають стягуватись з Державного бюджету України. 7.2. Резолютивні частини рішень у вказаних спорах не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання». Зважаючи на те, що позивач просив стягнути безпідставно утримані кошти не з державного бюджету, а з конкретних суб`єктів, то позов [PERSON] до [INFO] та Подільського відділу державної виконавчої служби умісті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення безпідставно набутих грошових коштів слід залишити без задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed