Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладення шлюбу [PERSON] з [PERSON] в період з 01.09.2002 до укладення шлюбу, тобто до [INFO] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 14.10.2009 між позивачкою та [PERSON] укладено шлюб. [INFO] помер її чоловік [PERSON] , 1961 року народження. Позивачка познайомилась з [PERSON] в вересні 2002 і з цього часу спільно проживали, вели спільний побут, виховували сина чоловіка [PERSON] відповідача у справі. За життя чоловіка в сторін були гарнів відносини, однак, після смерті [PERSON] постало питання поділу спадкового майна, у зв`язку з чим, відношення відповідача до позивачки різко змінилося. На даний час триває судовий розгляд справи № 686/34259/24 у Хмельницькому міськрайонному суді Хмельницької області щодо квартири [ADDRESS] . Є необхідність встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки позивачки з [PERSON] без укладення шлюбу в період з вересня 2002 по 14.10.2009, що пришвидшить розгляд вказаної справи Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області. Представник відповідача, не погоджуючись з позовними вимогами, подав відзив на позов в якому зазначив, що позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження сімейних відносин за період з вересня 2002 по жовтень 2009. Так, в паспорті позивача за спірний період часу зазначено зареєстроване місце проживання по [ADDRESS] , а не в квартирі [ADDRESS] . Покази свідків, які згадується в позовній заяві, не можуть бути єдиним доказом на підтвердження факту проживання чоловіка і жінки без укладення шлюбу. Також, звернув увагу на те, норми КпШС України, який регулював спірні правовідносини до 01.01.2004 не передбачав такого поняття як проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без укладення шлюбу. Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області 27.02.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 07.05.2025 задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] та здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого провадження. Ухвалою Волочиського районного суду Хмельницької області від 23.06.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У вступному слові позивачка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Дійсно проживала з померлим [PERSON] однією сім`єю як чоловік та дружина з вересня 2002 по 14.10.2009, коли між ними укладено шлюб. Встановлення даного факту надасть можливість його використання під час розгляду справи в Хмельницькому міськрайонному суді Хмельницької області предметом якого є квартира, яка була придбана за спільні кошти позивачки та померлого [PERSON] , однак, зареєстрована була на відповідача. Починаючи з вересня 2002 позивачка проживала з померлим [PERSON] як чоловік та дружина, був спільний бюджет та покупки, вели спільне господарство, виховувала відповідача у справі, вважала що квартира в м. Хмельницькому належить до спільного майна подружжя. Представник позивачки позовні вимоги підтримав. Відповідач позовні вимоги не визнав та пояснив, що з 2002 його батько [PERSON] не проживав з позивачкою однією сім`єю. Відносини померлого батька та позивачки носили періодичний характер, що не є притаманним сімейним відносинам. Квартиру в м. Хмельницькому придбано для відповідача. Представник відповідача підтримав доводи відзиву. Фотознімки та покази свідків не можуть бути доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без укладення шлюбу. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.10.2009 між позивачкою та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Волочиського районного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис 225. [INFO] [PERSON] помер в м. Волочиськ, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Волочиським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис 3. Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області розглядається цивільна справа № 686/34259/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку в майні. Предметом даної справи є квартира [ADDRESS] . Відповідно до частин першої, другої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні. Статтею 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав. Це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Статтею 15 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6\~постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18). Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Тлумачення вказаних норм права свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересу визначено у\~статті 16 ЦК України, в якій зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у\~постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18; від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19; від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20 та інших). Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19, від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, провадження № 12-61гс21 (пункт 148)). Встановлення факту, що має юридичне значення можливо в окремому або позовному провадженні. Встановлення того чи іншого факту, повинно безпосередньо породжувати певні права чи можливості в особи. Крім того, встановлення факту, що має юридичне значення тісно пов`язано з метою для якої цей факт встановлюється і обмежується цією метою. Тобто, при однакових обставинах справи суд, в залежності від мети яку зазначає сторона, може встановити цей факт або відмовити. Позивачка, подаючи даний позов, обґрунтовувала це тим, що встановлення факту спільного проживання пришвидшить розгляд справи № 686/34259/24. Як встановлено під час розгляду даної справи існує спір щодо квартири [ADDRESS] , яка на думку позивачки, є спільним майном її та померлого [PERSON] .. Встановлення факту проживання позивачки з [PERSON] з вересня 2002 по жовтень 2009 з врахуванням мети для якої необхідно встановити факт не породить для позивачки жодних прав. В даному спорі належним способом захисту є звернення до суду з позовом про визнання майна (квартири) спільною сумісною власністю та його поділ. І вже в межах такої справи можливо доводити факт спільного проживання відповідний період однією сім`єю чоловіка і жінки без укладення шлюбу для доведення обґрунтованості своїх позовних вимог. Таким чином, суд вважає про обрання позивачкою неналежного способу захисту, що є самостійною підставою для відмови в позові. Покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] мали б значення у справі та були б оцінені судом в разі обрання позивачкою належного способу захисту. Окремо суд звертає увагу на те, що метою звернення з даним позовом є намагання створити доказ для використання в цивільній справі № 686/34259/24, яка розглядається Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області. Ініціювання судового процесу для створення доказу з метою використання в іншій справі, тобто, своєрідне ухилення від доказування в іншій справі, є порушенням основних засад цивільного судочинства. Такі дії прямо порушують суть та мету судочинства в цілому. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в позові з підстав, викладених вище. З приводу заявленого клопотання представника відповідача про відшкодування витрат про професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Представник відповідача до закінчення судових дебатів подав клопотання про стягнення з позивачки на користь відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 20000 грн.. Статтею 133 ЦПК України передбачено види судових витрат, які складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До клопотання представником відповідача додано Договір про надання правничої допомоги від 20.02.2025 згідно якого, адвокат Іваницький А.М. зобов`язався надавати [PERSON] правничу допомогу під час розгляду справи 671/300/25. Сторони договору погодили фіксований розмір гонорару адвоката в розмірі 20000 грн. (п. 4.2 Договору). Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 20022025 від 20.02.2025 відповідач сплатив представнику [PERSON] гонорар за надану правничу допомогу в сумі 20000 грн.. За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови ВП ВС від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. В той же час, відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представник позивача вважав про відсутність підстав для стягнення з позивачки на користь відповідача витрат на правничу допомогу. Так, представник позивачки вважав сумнівним сам факт укладення договору, оскільки, відповідач тривалий час перебуває за межами України та необґрунтованість розміру гонорару. При цьому, не навів аргументів не співмірності розміру гонорару. Суд враховує важливість даної справи для сторін, обсяг виконаної представником відповідача роботи, кількість судових засідань. Отже, суд погоджується з поданим клопотанням та вважає необхідним стягнути з позивачки на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 20000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved