Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

АТ «Універсал-Банк», в інтересах якого діє Мєшніка К.І., 14.08.2024 засобами поштового зв`язку звернулось до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 09.06.2018 у розмірі 28940,28 грн, з яких: 28940,28 грн заборгованість за кредитом (тіло кредиту), 0 грн заборгованість за пенею, 0 грн заборгованість за грошовими зобов`язаннями. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив наступне. Відповідач, шляхом підписання анкети-заяви від 09.06.2018, приєднався до Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал-Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank (далі Умови та правила), що підтверджує її ознайомлення з текстом Умов і правил, паспортом споживчого кредиту, таблицею обчислення загальної вартості кредиту, тарифами, довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб та інших додатків. Положеннями анкети-заяви визначено, що вказана заява разом з умовами, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. На підставі укладеного договору відповідачу відкрито поточний рахунок у гривні, встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . Як зазначає позивач, він виконав свої зобов`язання за договором у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Натомість відповідач своєчасно не сплатила кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим виникла вказана заборгованість. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20.08.2024 прийнято позовну заяву АТ «Універсал-Банк» до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті. Відповідач надав до суду заперечення про стягнення заборгованості від 26.09.2025, які по своїй суті є відзивом на позов, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції відповідач вказав, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не може підтверджувати факт боргу, оскільки в ньому немає інформації щодо власника картки та реквізитів банківського рахунку. Крім того, відповідач наполягав, що він не обізнаний із умовами надання банківських послуг, оскільки він їх не підписував. Представник позивача надав до суду відповідь на відзив від 31.10.2024, в яких висловив доводи на спростування заперечень позивача. Зокрема, представник позивача зазначив, що при укладенні договору позивач підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, йому були надані витяг з Умов і правил обслуговування в АТ «Універсал-Банк» та витяг з тарифів за карткою monobank. Крім того, у подальшому позивач мав можливість ознайомитись Умовами і правилами обслуговування в АТ «Універсал-Банк» (в нових редакціях) безпосередньо на сайті банку, що узгоджується із вимогами ст. 56 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Також представник позивача вказав про правомірність укладення договору в електронній формі, посилаючись на положення Закону України «Про електронну комерцію». В частині підтвердження розміру заборгованості та наявності відкритого банківського рахунку представник позивача разом із відзивом надав виписку щодо руху коштів від 25.10.2024, в якому зазначено номер банківського рахунку, реквізити платіжної картки та перелік фінансових операцій, здійснених відповідачем. Крім того, надав довідку про наявність рахунку та довідку про розмір встановленого кредитного ліміту. Позивач подав до суду клопотання про продовження процесуального строку на надання відзиву та заперечень на позовну заяву і відповідь позивача та відкладення розгляду справи від 20.11.2024, яке ухвалою суду від 20.11.2024 задоволено частково. Надалі позивач надав заперечення на відповідь позивача на відзив від 09.12.2024, в якому вкотре наголошував, що між ним та позивачем не укладався договір банківських послуг, оскільки такий документ позивач не підписував. Також відповідач заперечив, що надана позивачем разом із відзивом на позов виписка по рахунку не підтверджує заборгованості за договором. Насамкінець позивач просив врахувати, що після повномасштабного вторгнення рф в Україну позивач втратив роботу та можливість отримувати дохід, а запровадження правового режиму воєнного стану звільняє його від сплати неустойки (штрафу та пені). Від позивача надійшла заява від 16.12.2024 про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, яку ухвалою суду від 23.12.2024 залишено без задоволення. Представник позивача надав до суду додаткові пояснення від 24.12.2024, в яких обґрунтував правомірність нарахування відсотків за користування кредитом та віднесення їх до загальної суми заборгованості за договором. Представник відповідача, адвокат Миронова С.В., надала до суду письмові пояснення, узагальнені доводи яких зводились до такого. До суду надано інші Умови та правила банківських послуг, аніж ті, які діяли на момент підписання відповідачем анкети-заяви від 09.06.2018. Також вказано про необізнаність відповідача із Умовами та правилами банківських послуг, оскільки у наданому позивачем примірнику відсутній підпис відповідача. Також у додаткових поясненнях вказано, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту та користування ним, оскільки є документом, що створений самим позивачем. Водночас, у наданій виписці не зазначені чіткі періоди нарахування відсотків, оскільки кредитні кошти надавались не одним платежем, а окремими траншами, а відтак, кожен із цих траншів слід розглядати як окремий кредит зі своїми умовами та строками погашення. . У зв`язку з цим представник відповідача наполягала, на незаконності стягнення із відповідача відсотків за користування кредитом. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглянути справу без його участі, надав до суду відповідну заяву. Також зазначив, що заяви та клопотання відсутні, до суду подано усі необхідні докази, які він вважає за потрібне. В судових засіданнях відповідач та його представник підтримали свої доводи проти задоволення позову та просили відмовити у його задоволенні. Відповідач також наголошував, що у нього взагалі відсутній мобільний додаток «monobank». В подальшому представник відповідача подала заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника. Просила відмовити у задоволенні позову. Враховуючи, що явка сторін не визнавалась обов`язковою, наявність заяв по суті спору, а також позицію учасників щодо розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 4 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Із наданих до позовної заяви копій документів судом встановлено, що з метою отримання банківських послуг [PERSON] 09.06.2018 підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг АТ «Універсал Банк», в якій просив відкрити на його ім`я поточний рахунок та встановити кредитний ліміт на суму, вказану у додатку, відповідно до умов договору. Відповідач погодився, що анкета-заява разом з умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами банку, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг, укладення якого вона підтверджує і зобов`язується виконувати. Також відповідач підтвердив, що ознайомився з умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту, отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Окрім того, відповідач беззастережно погодився, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту, про що банк повідомляє шляхом надсилання повідомлень у мобільному додатку. Згідно довідки про наявність рахунку від 25.10.2024 встановлено, що відповідачу відкрито рахунок [NUMBER] та видано картку № [NUMBER] (тип рахунку- чорна карта, статус карти активна до 10/29). Згідно довідки про розмір встановленого кредитного ліміту від 25.10.2024 вбачається, що відповідачу 09.06.2018 встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок за платіжною карткою № [NUMBER] в розмірі 9000 грн. В подальшому розмір кредитного ліміту неодноразово змінювався: до 25000 грн (30.03.2021), до 22622 грн (25.02.2022). Як вбачається зі змісту довідки про рух коштів від 25.10.2024 за рахунком [NUMBER] , відкритого на ім`я відповідача, останній використовував надані йому кредитні кошти на власний розсуд, здійснюючи оплату за товари та послуги. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, загальний залишок заборгованості відповідача за договором б/н від 09.06.2018, станом на 26.05.2024, складає 28940,28 грн (тіло кредиту), заборгованість за відсотками, пенею, за порушення грошового зобов`язання відсутня. Згідно довідки про рух коштів від 25.10.2024 за рахунком [NUMBER] також встановлено: кредитний ліміт становить 22622 грн; заборгованість 28940,28 грн; баланс на кінець періоду 6318,28 грн; сума витрат за період 176326,35 грн; сума зарахувань за період 147386,07 грн. Як вбачається із додаткових пояснень представника позивача, всього за період користування кредитними коштами було нараховано 7733,97 грн в якості сплати відсотків, що були відразу віднесені до тіла кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Положення ст. 6 та ч. 1 ст.627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, як це закріплено вимогами ст. 1055 ЦК України. Положеннями ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України). Крім того, в силу приписів ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як визначено ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). На переконання суду, факт укладення договору про надання банківських послуг «Monobank» від 09.06.2018 підтверджується матеріалами справи, а також випискою по особовому рахунку, з якої вбачається, що відповідач користувався кредитною карткою, а також ним періодично вносились кошти на погашення заборгованості. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Мін`юсту від 12.04.2012 № 578/5, згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання господарських операцій і стали підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку та податкових документах належать касові, банківські документи, ордери, повідомлення банків і переказні вимоги, виписки банків, корінці квитанцій, банківських чекових книжок, наряди на роботу, акти про приймання, здавання і списання майна й матеріалів, квитанції і накладні з обліку товарно-матеріальних цінностей, рахунки-фактури, авансові звіти тощо. Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. Вказаний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18. Отже, відповідач своїми активними діями визнавав наявність кредитних правовідносин з АТ «Універсал Банк». Водночас, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за процентами, з огляду на таке. Суд не заперечує, що в силу положень законодавства позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Позивач на підтвердження розміру нарахованих процентів надав виписки по особовому рахунку відповідача та власний розрахунок заборгованості. Шляхом арифметичного підрахунку суми витрат по рахунку та зарахованих відповідачем коштів (147386,07 - 176326,35) встановлено від`ємне значення в розмірі 28940,28, що співпадає із розміром заборгованості, яка заявлена до стягнення. Водночас, у наданому розрахунку не конкретизовано порядок та розмір нарахованих процентів. До того ж суд враховує, що упродовж користування кредитними коштами змінювались Умови та правила надання банківських послуг, проте позивачем не доведено, що вони були доведені до відома відповідача. З виписки по рахунку також не вбачається розмір відсоткової ставки, за якою нараховувались проценти за користування коштами, а лише відображено їх автоматичне списання. У додаткових пояснень представника позивача зазначено лише загальний розмір нарахованих відсотків в сумі 7733,97 грн без деталізації їх нарахування (сума заборгованості, період нарахування, відсоткова ставка). Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (постанову Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15). Належним чином дослідити розрахунок заборгованості за кредитним договором, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з випискою з особового рахунку позичальника, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду (постанови Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 404/251/17, від 05.12.2018 у справі № 346/5603/17, від 20.07.2022 у справі № 343/557/15-ц, від 14.09.2022 у справі № 369/7147/15-ц). Однак, позивач не надав детального розрахунку заборгованості по процентах за користування кредитними коштами. Крім того, позивач не визнав за доцільне приймати участь в судових засіданнях під час розгляду справи, чим позбавив себе можливості навести додаткові аргументи на підтвердження правильності заявленої до стягнення суми заборгованості за відсотками. За змістом ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд зазначає, що упродовж розгляду справи відповідачем не надано доказів, які б спростовували існування кредитних зобов`язань перед позивачем. Так само відповідачем не надано доказів на підтвердження погашення заборгованості за кредитним договором або наявності підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язань, відповідно до ст. 617 ЦК України. Суд також наголошує, що відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням викладеного, суд погоджується, що позивачем доведено факт надання відповідачу кредитних коштів, їх використання та неповернення відповідачем. Однак позивачем не доведено правомірність та обґрунтованість нарахування відсотків, що виключає можливість їх стягнення в судовому порядку. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 21206,31 грн (28940,28 - 7733,97). Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 2218,80 грн.

Outcome: approved