Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить визнати за [PERSON] , [INFO] в порядку спадкування за законом, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6520686700:03:019:0010 площею 8, 9716 та, яка розташована в Херсонській області, Бериславський район, Новорайська сільська рада (до реорганізації Степнянська), яка належала померлому [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позову позивач зазначив, що після смерті спадкодавця позивача, [PERSON] , який помер [INFO] , залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки, з приводу якого нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальних дій з підстав відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Отже, оскільки у встановленому законом порядку позивач не може оформити свої права через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу, він змушений звернутися до суду з даним позовом. На судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити. На судове засідання представник Новорайської селищної ради (СВА), не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. У відповідності до частини третьої\~статті 200 ЦПК України, зважаючи на визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні. Дослідивши надані суду письмові докази, а також проаналізувавши наведені позивачем доводи, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке. Після смерті спадкодавця позивача, [PERSON] , який помер [INFO] , залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки кадастровим номером 6520686700:03:019:0010, місце розташування якої є Херсонська область, Бериславський район, Новорайська селищна рад (до реорганізації Степнянської), та належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серії ЯИ №475784 виданого 23.02.2010. Факт належності спадкового майна спадкодавцю підтверджується інформацією з дзк. Спадкодавець є рідним дядьком позивача, що підтверджується наступним. Відповідно до актового запису про народження №544 [PERSON] мав матір [PERSON] , та батька [PERSON] . Матір позивача [PERSON] (Задонська дівоче прізвище) [PERSON] мала маті [PERSON] , та батька [PERSON] (невірно зазначено ім я [PERSON] , що підтверджується актовим записом про народження №48. Факт родинних відносин позивача з [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження позивача. Позивачем на підставі свідоцтва про шлюб змінено прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Мати позивача [PERSON] померла [INFO] . При зверненні до нотаріуса з метою видачі свідоцтва про право на спадщину останнім в усному порядку роз яснено позивачу, що у зв язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку, ним не може бути видане свідоцтво про право на спадщину за законом. Відповідності до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права, одним із способів захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права. \~ \~ \~ \~ Відповідності до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, системний аналіз наведених положень закону та наданих судами вищих інстанцій роз`яснень дозволяє дійти висновку, що право особи, яка володіє нерухомим майном, втім не може підтвердити своє право власності на нього перед третіми особами, може бути захищене шляхом визнання за ним такого права в судовому порядку. Аналізуючи фактичні обставини справи, а також положення діючого на момент набуття позивачем права на спірне нерухоме майно, суд дійшов висновку про належність на праві власності останнього. Підставою звернення позивача до суду є неможливість доведення перед компетентним органом, свого права власності, з підстав відсутності оригіналів, правовстановлюючих документів на спірне майно, позивач надав докази, якими підтверджується, що він є спадкоємцем за законом після померлого, інших спадкоємців за законом чи за заповітом, що прийняли б спадщину після померлого спадкодавця, немає. Таким чином, зважаючи на те, що суд встановив належність спірного нерухомого майна на праві власності позивачу, але таке право не визнається, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання права власності за позивачем в судовому порядку, а отже позов підлягає задоволенню. Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. Ухвалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, який на законних підставах ставить питання належності нерухомого майна, проте не може це право підвередити перед третіми особами, а отже реалізувати свої пов`язані із цим похідні права, так і відповідачів, які не звернулися з метою вирішення прийняття спадщини. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої та частини третьої статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було невизнане неправомірними діями або бездіяльністю відповідачів, вирішення вимоги позову не віднесено до їх компетенції. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved