Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

позивач АТ «ПУМБ» через представника за довіреністю Тугарінова О.Ю. звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 186\~500,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 01 листопада 2024 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] було укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №200334763096, за яким їй відкрито у гривні поточний рахунок IBAN № [NUMBER] з використанням платіжної картки. Крім того, позичальник [PERSON] приєдналась до іншого Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб №335320726, за яким їй відкрито поточні рахунки IBAN № [NUMBER] у гривні та [NUMBER] у валюті долар США та Євро, операції за якими можуть здійснюватися із використанням платіжних карток. Проте, 15 грудня 2024 року, невідома особа, за наслідком здійсненого перевипуску sim-картки належного громадянці [PERSON] номеру телефону оператора мобільного зв?язку (фінансового номеру) та несанкціоновано, від її імені, авторизувавшись та втрутившись в роботу автоматизованої банківської системи дистанційного обслуговування-мобільного застосунку «ПУМБ», після чого, в цей день невідома особа, здійснила несанкціоновані транзакції грошових коштів з поточних рахунків [PERSON] на загальну суму 473 062 грн., в тому числі: із поточного рахунку [NUMBER] на суму 150000 грн. та з поточного рахунку [NUMBER] на суму 36500 грн., тобто на загальну суму 186 500 грн., перерахувавши їх на поточний рахунок неналежного отримувача IBAN № [NUMBER] , відкритий в АТ «ПУМБ» на ім?я відповідача [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса місця проживання/реєстрації: [ADDRESS] ). Тобто, 15 грудня 2024 року дії по рахунках клієнта [PERSON] в АТ «ПУМБ» відбулись без її згоди та участі, та не були нею ініційовані. Своїми діями чи бездіяльністю клієнт не надавав доступу до своїх рахунків та банківських платіжних карток третім особам, нікому не повідомляв свої персональні данні та данні рахунків/БПК, не сприяв незаконному використанню іншими особами персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. За заявою [PERSON] про вчинене кримінальне правопорушення щодо фактів заволодіння за наслідком здійснених 15 грудня 2024 року невідомою особою неналежних платіжних операцій з її поточних рахунків, відкритих в АТ «ПУМБ», слідчим відділом відділу поліції №2 Харківського районного управління поліції №1 (Слобідський ВП) ГУНП в Харківській області 19 грудня 2024 року відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024221150001617, із правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 4 ст.185 КК України. 21 лютого 2025 року за наслідком звернення [PERSON] до АТ «ПУМБ», викрадені невідомими особами грошові кошти на загальну суму 423 062,76 грн., у тому числі в сумі суму 186500 грн., які перераховано на поточний рахунок неналежного отримувача [NUMBER] , відкритий в АТ «ПУМБ» на ім?я [PERSON] . Тому позивач вважає, що у нього виниклі правові підстави для звернення із цим позовом до одержувача грошових коштів, як безпідставно набутих у порядку вимог ст. 1191, ст. 1212 ЦК України, у зв?язку із завданням кримінальним правопорушенням юридичній особі майнової шкоди та поданням слідчому заяви, згідно до положень ч. 2 ст. 55 КПК України, АТ «ПУМБ» залучено до вищевказаного кримінального провадження, як потерпілого. Крім того, 13 березня 2025 року АТ «ПУМБ» із метою досудового врегулювання спору, повідомив [PERSON] за адресою місця його реєстрації та проживання про здійснення 15 грудня 2024 року неналежних платіжних операцій на загальну суму 186 500 грн. та його обов?язок, протягом трьох робочих днів з дати надходження повідомлення, ініціювати платіжну операції про повернення коштів, однак кошти ним позивачу не повернуто. Оскільки відповідач добровільно не повернув позивачу безпідставно набуті ним грошові кошти за вищевказаним фактом, що стало приводом для звернення позивача до суду із указаним позовом, який представник позивача просить задовольнити. Крім того, представник позивача просить стягнути із відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 03.06.2025 року вказана цивільна справа передана за підсудністю на розгляд Буського районного суду Львівської області, ухвалою якого від 19.06.2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Позивач явку свого повноважного представника в судове засідання не забезпечив, незважаючи на повідомлення судом про дату, час і місце судового засідання, а представник позивача [PERSON] направив до суду заяву про розгляд справи без участі від 06.11.2025, у якій підтримує позовні вимоги та їх обгрунтування у позовній заяві, просить їх задовольнити у повному обсязі та не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку (позивача), а проти заочного розгляду справи заперечень не висловив. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки не повідомив, а відзиву на позовну заяву не подавав, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв, що в силу вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Ураховуючи згоду представника позивача за довіреністю Тугарінова О.Ю., який у поданій до суду заяві просить розгляд справи проводити без участі представника позивача та не заперечив проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, а тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням частини першої статті 280 ЦПК України. Згідно частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із таких мотивів. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до приписів ст. 12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини\~першої та\~другої статті\~89\~ЦПК України\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 01 листопада 2024 року [PERSON] звернулася до АТ «Перший Український Міжнародний Банк» з метою отримання банківських послуг, підписавши заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у ПУМБ №200334763096, за яким їй відкрито у гривні поточний рахунок IBAN № [NUMBER] із використанням платіжної картки. Також, 04 листопада 2024 року [PERSON] звернулася до АТ «Перший Український Міжнародний Банк» з метою отримання банківських послуг, підписавши заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у ПУМБ б №335320726, за яким їй відкрито поточні рахунки IBAN № [NUMBER] у гривні та [NUMBER] у валюті долар США та Євро, операції за якими можуть здійснюватися із використанням платіжних карток. Крім того, як встановлено судом, що 12 травня 2023 року відповідач [PERSON] також звернувся до АТ «Перший Український Міжнародний Банк» з метою отримання банківських послуг, підписавши заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у ПУМБ, за яким йому відкрито у гривні поточний рахунок IBAN № [NUMBER] з використанням платіжної картки. Згідно витягу із Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером кримінального провадження №12024221150001617 від 19.12.2024 року зареєстровано кримінальне провадження із правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 185 КК України за заявою [PERSON] від 18.12.2024 року про те, що 18 грудня 2024 року до ВП №2 Харківського РУП №1 ГУНП у Харківській області надійшла заява [PERSON] про те, що 15.12.2024 року із її банківської карти банку ПУМБ невідомі особи здійснили крадіжку грошових коштів (ЖЄО 21730 від 18.12.2024). Крім того, як слідує із матеріалів справи, що 15 грудня 2024 року о 13:21:25 - 15 000 грн. із рахунку в АТ «ПУМБ», IBAN: [NUMBER] на рахунок в АТ «ПУМБ», IBAN: [NUMBER] ; 15 грудня 2024 року о 13:21:54 - 11 500 грн. із рахунку в АТ «ПУМБ», IBAN: [NUMBER] на рахунок в АТ «ПУМБ», IBAN: [NUMBER] ; 15 грудня 2024 року о 13:26:49 - 50 000 грн. із рахунку в АТ «ПУМБ», IBAN: [NUMBER] на рахунок в АТ «ПУМБ», IBAN: [NUMBER] ; 15 грудня 2024 року о 13:43:00 - 100 000 грн. із рахунку в АТ «ПУМБ», IBAN: [NUMBER] на рахунок в АТ «ПУМБ», IBAN: [NUMBER] . Разом із тим, 21 лютого 2025 року позивач АТ «ПУМБ» повністю відшкодував [PERSON] викрадені у неї невідомими особами грошові кошти на загальну суму 424\~377,66 грн. та 8829,63 Євро, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями платіжних інструкцій №24679_1 від 21.02.2025. Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а також інші юридичні факти. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Згідно із частиною першою, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої, другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Нормою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу приписів статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунку або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом. Відповідно до статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Пунктом 69 частини 1 статті 1 Закону України «Про платіжні послуги» визначено, що помилкова платіжна операція - платіжна операція, внаслідок якої з вини надавала платіжних послуг здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі. Відповідно до п. 43 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» неналежним отримувачем є особа, на рахунок якої без законних підстав зарахована сума платіжної операції або яка отримала суму платіжної операції в готівковій формі. Частиною першою статті 88 Закону України «Про платіжні послуги» встановлено, що неналежний отримувач протягом трьох робочих днів з дати надходження повідомлення надавала платіжних послуг платника про виконання помилкової, неналежної або неакцептованої платіжної операції зобов`язаний ініціювати платіжну операцію на еквівалентну суму коштів, зараховану йому внаслідок помилкової, неналежної або неакцептованої платіжної операції, на користь такого надавала платіжних послуг. Як убачається із матеріалів справи, що грошові кошти на загальну суму 186500 грн. були перераховані на поточний рахунок неналежного отримувача [NUMBER] , відкритий в АТ «ПУМБ» на ім?я відповідача [PERSON] . Після чого, за зверненням [PERSON] позивач АТ «ПУМБ» повністю відшкодував їй викрадені у неї невідомими особами грошові кошти на загальну суму 424\~377,66 грн. та 8829,63 Євро, що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями платіжних інструкцій №24679_1 від 21.02.2025. Після відшкодування позивачем АТ «ПУМБ» викрадених у [PERSON] грошових коштів шляхом зарахування на її рахунок згідно платіжних інструкцій №24679_1 від 21.02.2025, позивач АТ «ПУМБ», з метою досудового врегулювання спору, направив відповідачу [PERSON] рекомендованим листом письмове повідомлення про виконання неналежної платіжної операції на суму 186 500,00 грн. (від 13.03.2025 за вих. №КНО-14.6.2/218) із вимогою їх повернути позивачу, яка залишена без реагування відповідачем [PERSON] , незважаючи на особисте ним отримання такого листа 22.03.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 0601124939449, а вказана сума грошових коштів відповідачем досі не повернута позивачу. Частиною першою\~статті 1191\~ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 року в справі №320/5877/17, що кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. За змістом глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року в справі №206/2212/18 міститься висновок про те, що здійснення особою захисту порушеного права шляхом застосування кондикційного позову можливе лише за умови наявності підстав, передбачених статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача відповідне майно (у тому числі грошові кошти). При цьому для правильного застосування статті 1212 ЦК України необхідно установити факт абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Також Верховний\~Суд у\~складі колегії\~суддів Касаційного\~господарського суду\~в постановах від 06.03.2019 року в справі №910/1531/18 та від 28.01.2020 року в справі №910/16664/18 констатував, що аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Крім того, Верховний Суд у постанові від 12.12.2019 року в справі №904/5330/18 зазначив, що встановлення відсутності зобов`язань, які б виникали з правочинів чи інших передбачених законом актів, як на час перерахування коштів, так і на час розгляду справи, свідчить про безпідставність утримання таких коштів та можливість використання правового механізму, установленого статтею 1212 Цивільного кодексу України. У той самий час сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору. Встановлення відсутності господарських зобов`язань, які б виникали з правочинів чи інших передбачених законом актів, як на час перерахування коштів, так і на час розгляду справи, свідчить про безпідставність утримання таких коштів та можливість використання правового механізму, установленого статтею 1212 Цивільного кодексу України. Разом із тим, під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Таким чином, у випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Тотожні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 року в справі №910/3395/19; від 23.04.2019 року в справі №918/47/18; від 01.04.2019 року в справі №904/2444/18. Отже, суд вважає доведеним факт наявності безпідставно отриманих відповідачем грошових коштів внаслідок безпідставної платіжної операції, на які вказує позивач, що не були повернуті ним у розмірі 186\~500 грн., які підлягають стягненню із відповідача на користь позивача в порядку ст. 1212 ЦК України, оскільки спірні грошові кошти є такими, що отримані відповідачем без достатньої правової підстави, а тому підлягають стягненню із відповідача [PERSON] на користь позивача АТ «ПУМБ». Відтак, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Окрім того, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн., а тому враховуючи повне задоволення цього позову, такий збір слід стягнути із відповідача на користь позивача. Ураховуючи викладене, та

Outcome: approved