Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа у справі - Орган опіки та піклування Ізяславської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з внуками та визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з внуками. В обгрунтування позову зазначила, що вона являється матір`ю [PERSON] , який в період з 21.09.2014 року по 10.04.2025 р. перебував у шлюбі з відповідачкою. За час шлюбу у сина та відповідачки народилися двоє дітей - донька [PERSON] , 2016 р.н., та син [PERSON] , 2018 р.н. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з матір`ю. Від народження внуків і до часу розірвання шлюбу між їхніми батьками позивачка постійно спілкувалася з онуками як по телефону так і очно. Щонайменше двічі на тиждень позивачка забирала внуків до себе додому з ночівлею, проти чого не заперечувала їхні батьки та були раді самі діти. Після розірвання шлюбу між відповідачкою і [PERSON] позивачка не має змоги спілкуватися з онуками, причиною цього є поведінка відповідачки, яка не відпускає дітей для побачень, не дає можливості позивачці бачитися за місцем їх проживання або в іншому місці. На телефонні дзвінки з цього приводу відповідачка або не відповідає, або запевняє словесно у відсутності в неї заперечень проти спілкування баби з онуками, в той же час не надає позивачці жодної можливості їх побачити. Враховуючи гарантоване законом право позивачки спілкуватися із внуками та їх вихованні, позивачка просить зобов`язати відповідачку не чинити перешкод у спілкуванні з внуками та встановити наступні способи участі у такому спілкуванні, зокрема: -особисті побачення кожну першу та третю суботу місяця з 16 до 21 години з правом забирати дітей до місця свого місця проживання без супроводу матері; -особисті побачення кожну другу та четверту неділю місяця з 13 до 18 години з правом забирати дітей до місця свого проживання без супроводу матері; -під час осінніх та весняних канікул в школі особисті побачення з 10 год. середи до 21 години четверга безперервно з правом забирати дітей до місця свого проживання без супроводу матері; -під час зимових канікул в школі особисті побачення з 10 години першої середи до 21 години першого четверга безперервно з правом забирати дітей до місця свого проживання з ночівлею без супроводу матері; -під час літніх канікул особисті побачення з 10 години 7 серпня до 20 години 14 серпня безперервно з правом забирати дітей до свого проживання з ночівлею без супроводу матері; -необмежене спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та іншого можливого зв`язку. Ухвалою судді Ізяславського районного суду Хмельницької області від 31 липня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 07 жовтня 2025 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті . У судовому засіданні позивачка [PERSON] , її представник - адвокат Карун В.П. позовні вимоги підтримали. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти позову в частині заперечила, вважає, що діти завантажені навчанням у школі та гуртковими заняттями, а тому немає змоги по вівторках та четвергах спілкуватися із позивачкою. Крім того, у вихідні дні суботу та неділю дітьми повинні займатися батьки, а також у дітей є ще й інші дід та баба, тому потрібно враховувати також і їх інтереси. Висловила позицію, що для позивачки можливо визначити день для спілкування з дітьми у середу після навчання у школі. Представник органу опіки та піклування Ковальська Ю.О. повідомила суд, що питання визначення способів участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні із внуками було предметом розгляду виконавчого комітету і орган опіки та піклування прийняв рішення щодо доцільності участі баби у спілкуванні з внуками шляхом встановлення періодичних побачень за попередньою домовленістю з матір`ю та згодою дітей. Суд, заслухавши позивачку та відповідачку, їх представників, представника органу опіки та піклування, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що підтверджується та визнається сторонами у справі в судовому засіданні, що між син позивачки та відповідачка перебували у шлюбі, від якого мають неповнолітніх дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Після припинення шлюбних відносин між [PERSON] та [PERSON] у 2025 році стосунки між позивачем - [PERSON] та відповідачкою змінилися. Наразі малолітні діти проживають разом із матір`ю. Як встановлено судом в ході розгляду справи між позивачкою та відповідачкою не досягнуто згоди з приводу участі баби у вихованні дітей та спілкуванні з ними. Відповідно до рішення виконавчого комітету Ізяславської міської ради від 03 вересня 2025 року визначено за доцільне прийняти рішення щодо визначення [PERSON] способів участі у вихованні та спілкуванні з внуками, які проживають з матір`ю, шляхом встановлення періодичних побачень за попередньою домовленістю з матір' та згодою дітей, а саме: - кожну суботу місяця з 16 до 20 години з правом забирати дітей до місця свого проживання, відвідувати культурно-освітні заходи, дитячі кафе та інші заклади харчування без супроводу матері; - під час канікул у школі особисті побачення з внуками за попередньою домовленістю з матір`ю без ночівлі та за згодою дітей; - необмежене спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та іншого можливого зв`язку. Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Згідно приписів ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (стаття 1 СК України). Частиною другою статті 2 СК України визначено, що цей Кодекс регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком. Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Частиною першою та другою статті 257 СК України передбачено, що баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Тлумачення статті 257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення. Спори щодо участі баби, діда, прабаби, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу (стаття 263 СК України). Суд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина друга статті 159 СК України). Під час вирішення спору щодо участі у вихованні дитини береться до уваги ставлення до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (ч.2 ст. 159 СК України). Згідно положень ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Положення ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поширюються, у тому числі, і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, §108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (рішення ЄСПЛ у справі «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, § 82). Подібні правові висновки щодо врахування найкращих інтересів дитини висловлені у рішенні ЄСПЛ від 23 липня 2019 року у справі «Швець проти України» («Shvets v. Ukraine», заява № 22208/17), а також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2021 року у справі № 638/12278/15. При цьому у вищевказаній постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначено, у тому числі, й те, що для врахування балансу інтересів у цій справі суд звертається до положення статті 257 СК України, згідно з якою баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Тлумачення наведених норм матеріального права у системному поєднанні з прецедентними рішеннями ЄСПЛ дає підстави вважати, що баба має право на особисте спілкування з дитиною, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Саме збалансування наведених вище прав і гарантій має бути основою для належного виконання рішення суду про участь у спілкуванні дитини з бабою. Згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Крім того, ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» («Mamchur v. Ukraine», заява № 10383/09, пункт 100). Згідно з частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши пояснення сторін у справі, суд приходить до висновку, що спір між сторонами пов`язаний фактично з наявністю непорозумінь в особистих відносинах між позивачкою та відповідачкою, не пов`язаних з вихованням внуків [PERSON] чи то наявністю негативного впливу позивачки на малолітніх дітей. Відповідач не надала доказів, які б свідчили, що спілкування її дітей з бабою [PERSON] негативно впливає чи вплине на розвиток дітей. Відповідно до матеріалів справи та наданих стороною позивача пояснень, судом встановлено, що позивачка прагне приймати участь у вихованні своїх онуків, має бажання спілкуватися з ним. Вирішуючи спір по суті, суд приходить до висновку про наявність доброзичливих та добрих відносин між позивачкою та її внуками, відсутність доказів, які б свідчили, що їх спілкування та участь баби у вихованні внуків негативно впливає чи вплине на розвиток дітей, позивачка прагне приймати участь у вихованні онуків, має бажання спілкуватися з ним та це відповідає інтересам дитини. Фактично у судовому засіданні між сторонами було досягнуто погодження позицій як позивачки так і відповідачки щодо участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні із внуками та досягнута домовленість щодо періодичності побачень позивачки із внуками. В частині вимог, в яких домовленість не досягнута, суд вважає за необхідне постановити рішення, яке буде відповідати найкращим інтересам дітей. Таким чином, надаючи оцінку вимогам позивачки у сукупності зі встановленими обставинами, та позицією відповідачки, враховуючи відносини між сторонами по справі, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позову [PERSON] , а саме, визначити способи участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з малолітніми внуками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , наступним чином: - мати особисті побачення із внуками щосереди з 16 години та приводити їх в помешкання матері до 20 години; - мати особисті побачення із внуками кожної середи під час осінніх, зимових, весняних та літніх канікул з 11 години до 20 години; - мати особисті побачення із внуками двічі на місяць у вихідні дні з 12 години до 20 години (субота або неділя за домовленістю з матір`ю дітей); - необмежене спілкування з внуками особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку. Суд вважає, що такий порядок та спосіб є достатнім і відповідатиме принципу розумності, справедливості та збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритетним інтересу дітей, підтримки зв`язків між родичами та буде відповідати першоосновам розвитку особистості малолітніх дітей, враховуючи їх вік, стан здоров`я, звички тощо, й не порушуватиме переважне право батьків дітей у їхньому вихованні. При встановленні даного графіку суд зауважує, що у всякому випадку спілкування баби та внуків у визначений спосіб повинно ґрунтуватися виключно на бажанні дітей, порозумінні та взаємних поступках бабусі та матері. На підставі ст.ст. 7,159, 257 Сімейного кодексу України, ст.ст. 1, 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 3 Конвенції про права дитини,

Outcome: partial