Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

1.Рух по справі та позиції учасників. Позивачка звернулася до суду з позовом до Відповідача, у якому просить суд визнати бездіяльність відокремленого підрозділу «Лікарня Князя Лева» комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» протиправною щодо: - нездійснення розгляду заяви від 10.12.2024 про ознайомлення з матеріалами медичної карти померлої [PERSON] ; ненадання письмової відповіді щодо результатів розгляду заяви від 10.12.2024 про ознайомлення з матеріалами медичної карти померлої [PERSON] ; - ненадання для ознайомлення матеріалів медичної карти померлої [PERSON] , а також зобов`язати відокремлений підрозділ «Лікарня Князя Лева» комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» у п`ятнадцятиденний строк з моменту набрання судовим рішенням законної сили: - розглянути заяву від 10.12.2024 про ознайомлення з матеріалами медичної карти померлої [PERSON] ; - надати письмову відповідь щодо результатів розгляду заяви від 10.12.2024 про ознайомлення з матеріалами медичної карти померлої [PERSON] ; - надати для ознайомлення матеріали медичної карти померлої [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог Позивачка зазначає, що 10 грудня 2024 року на офіційну електронну адресу відокремленого підрозділу «Лікарня Князя Лева» комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об?єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» вона надіслала заяву з проханням надати їй для ознайомлення медичну карту її померлої бабці по материнській лінії, [PERSON] , яка була здана 26.01.2020 до поліклінічного відділення КНП «Львівська 1-а міська клінічна лікарня ім. Князя Лева», розташованого за адресою: м. Львів, вул. Лемківська, 28, з подальшою можливістю виготовлення витягів, копій (фотокопій) з її матеріалів. Станом на 01.07.2025 Відповідач не надав письмової відповіді щодо результатів розгляду вказаної заяви від 10.12.2024 про ознайомлення з матеріалами медичної карти померлої [PERSON] . А тому, нездійснення відповідачем розгляду зазначеної заяви і невиконання її прохальної частини створює перешкоди у реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством прав та інтересів Позивачки. Вважає, що така бездіяльність відокремленого підрозділу «Лікарня Князя Лева» комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об?єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» суперечить вимогам чинного законодавства, порушує конституційне право Позивачки на звернення, право на отримання інформації і підлягає оскарженню в судовому порядку. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.07.2025 для розгляду зазначеної справи визначено головуючу суддю Павлюк\~О.\~В. Ухвалою від 03.07.2025 суд залишив вказану позовну заяву без руху. Позивачка виправила недоліки позовної заяви. Ухвалою від 23.07.2025 суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 21.08.2025 від представника Відповідача адвоката Гречуха В. М. надійшла заява про закриття провадження у справі, оскільки відокремлений підрозділ «Лікарня Князя Лева» комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» не має статусу юридичної особи, а тому не може бути належним Відповідачем у справі. 22.08.2025 від представника Відповідача адвоката Гречуха В. М. надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначає, що відокремлений підрозділ «Лікарня Князя Лева» комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» не є юридичною особою, такий підрозділ не наділений цивільною процесуальною дієздатністю і не може бути стороною у цивільному процесі. Також зазначає, що вимагати видати всю або частину медичної документації на руки родичам або іншим особам на підставі того, що вони є представниками спадкоємців померлого, неправомірно. Окрім цього, представник Відповідача вважає надуманим твердження Позивачки про те, що Відповідач не розглянув у встановленому законом порядку її заяву від 10.12.2024 та не надав відповіді на неї, оскільки 27.12.2024 Комунальне некомерційне підприємство «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» надало [PERSON] аргументовану відповідь, яка зареєстрована за вихідним №\~260205-вих-185019, у якій, зокрема, зазначило, що адміністрація КНП «Львівське ТМО 2» не вправі надати заявниці запитувану інформацію стосовно [PERSON] , оскільки за незаконне розголошення відомостей, що становлять лікарську таємницю, чинним законодавством медичним працівникам передбачена відповідальність, зокрема і кримінальна (ст. 145 ККУ). Більше того, адміністрація КНП «Львівське ТМО 2» пояснила у цій відповіді, що зможе надати Позивачці для ознайомлення медичну карту гр. [PERSON] , з подальшою можливістю виготовлення витягів, копій з таких матеріалів лише у випадку отримання аргументованої Ухвали суду. 07.10.2025 від Позивачки до суду надійшло клопотання про повернення без розгляду заяви представника Відповідача від 21.08.2025 про закриття провадження у цивільній справі, оскільки останній не виконав вимоги ст. 183 ЦПК України та не додав до заяви докази направлення такої Позивачці. Ухвалою від 22.10.2025 суд задовольнив клопотання Позивачки та повернув без розгляду заяви представника Відповідача від 21.08.2025 про закриття провадження у цій цивільній справі. 22.10.2025 у судовому засіданні представник Відповідача адвокат Гречуха\~В.\~М. подав суду клопотання, у якому просив закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, адже 27.12.2024 Комунальне некомерційне підприємство «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» надало [PERSON] аргументовану відповідь на її заяву від 10.12.2024, яка зареєстрована за вихідним № 260205-вих-185019. Протокольною ухвалою від 22.10.2025 Галицький районний суд м. Львова відмовив у задоволенні вказаного клопотання, оскільки закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України можливе у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі. Протокольною ухвалою від 22.10.2025 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні Позивачка просила позов задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. 2.Мотивувальна частина та висновки суду Заслухавши пояснення учасників, перевіривши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У частинах 1 та 3 статті 13 ЦПК України\~встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України, особа звертається до суду за захистом свого порушеного права. Відповідно до частини першої\~статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно зі\~статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. У частині 1 ст. 32 Конституції України визначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно з ч. 2 ст. 11, ч. ч. 1, 2 ст. 21 Закону України «Про інформацію», дані про стан здоров?я фізично особи належать до конфіденційної інформації, яку зараховують до інформації з обмеженим доступом. Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 20.01.2012 у справі №\~1-9/2012, збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допустиме винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відповідно до ст. 286 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні. Забороняється вимагати та подавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування фізичної особи. Фізична особа зобов`язана утримуватися від поширення інформації, зазначеної у частині першій цієї статті, яка стала їй відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків або з інших джерел. У статті 40 Основ законодавства України про охорону здоров`я передбачено, що медичні працівники та інші особи, яким у зв`язку з виконанням професійних або службових обов`язків стало відомо про хворобу, медичне обстеження, огляд та їх результати, інтимну і сімейну сторони життя громадянина, не мають права розголошувати ці відомості, крім передбачених законодавчими актами випадків. При використанні інформації, що становить лікарську таємницю, в навчальному процесі, науково-дослідній роботі, в тому числі у випадках її публікації у спеціальній літературі, повинна бути забезпечена анонімність пацієнта. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про поховання та похоронну справу», держава гарантує конфіденційність інформації про померлого. Надання такої інформації здійснюється відповідно до Закону України «Про інформацію». Згідно з п. 3.6 Етичного кодексу лікаря України, кожен пацієнт має право на зберігання особистої таємниці. Лікар, як й інші особи, які беруть участь у наданні медичної допомоги, зобов`язаний зберігати лікарську таємницю навіть після смерті пацієнта, як і факт звернення за медичною допомогою, за відсутності іншого розпорядження хворого, або якщо це захворювання не загрожує його близьким і суспільству. Таємниця поширюється на всю інформацію, отриману в процесі лікування хворого (у т.ч. діагноз, методи лікування, прогноз, тощо). Медична інформація про пацієнта може бути розголошена: у разі письмової згоди самого пацієнта; у випадку мотивованої вимоги органів дізнання, слідства, прокуратури і суду, санепідемслужби; якщо зберігання таємниці істотно загрожує здоров`ю і життю пацієнта і/або/інших осіб (небезпечні інфекційні захворювання); у випадку залучення до лікування інших спеціалістів, для яких ця інформація є професійно необхідною. Якщо медичну інформацію, у тому числі ознайомлення з документацію, вимагають родичі померлого або інші уповноважені за його життя (опікуни, представники) особи на етапі встановлення причин смерті - до отримання свідоцтва про смерть в органах реєстрації актів цивільного стану такі особи мають на це право. Таке право гарантується ч. 4 ст. 285 Цивільного кодексу України та ч. 5 ст.\~39 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров?я», де зазначено, що після смерті (у разі смерті) пацієнта, члени його сім?ї або інші особи, уповноважені за життя пацієнтом, мають право бути присутніми при дослідженні причин його смерті та ознайомитися із висновками щодо причин смерті, а також вправі оскаржити ці висновки до суду. Якщо ж медичну інформацію про померлого пацієнта вимагають після отримання свідоцтва про реєстрацію смерті, не для ознайомлення з причинами смерті, відмовити в наданні такої інформації медичний заклад має право і родичам померлого, а також усім іншим зацікавленим особам. Розголошення інформації, що становить лікарську таємницю, навіть після смерті пацієнта заборонено. Такі висновки збігаються з положеннями Женевської декларації Всесвітньої медичної асоціації 1948 року (Міжнародною клятвою лікарів), Міжнародного кодексу медичної етики 1949 року, а також Декларації про політику в галузі забезпечення прав пацієнта в Європі, в яких передбачено обов?язок медичних працівників зберігати в таємниці медичну інформацію навіть після смерті пацієнта. Отже, вимагати видати всю або частину медичної документації чи інформацію із цієї медичної документації на руки родичам чи іншим особам на підставі того, що вони є представниками спадкоємців померлого, неправомірно. У позовній\~заяві Позивачка\~стверджує,\~що 10\~грудня 2024\~року на офіційну електронну адресу Відповідача вона надіслала заяву з проханням надати їй для ознайомлення медичну карту її померлої бабці по материнській лінії, [PERSON] , яка була здана 26.01.2020 до поліклінічного відділення КНП «Львівська 1-а міська клінічна лікарня ім. Князя Лева», розташованого за адресою: м. Львів, вул. Лемківська, 28, з подальшою можливістю виготовлення витягів, копій (фотокопій) з її матеріалів, але Відповідач не надав письмової відповіді щодо результатів розгляду вказаної заяви. Разом з тим, як встановив суд з матеріалів справи, такі твердження Позивачки не відповідають дійсності, оскільки 27.12.2024 Комунальне некомерційне підприємство «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» надало [PERSON] аргументовану відповідь, яка зареєстрована за вихідним № 260205-вих-185019, у якій, зокрема, зазначило, що адміністрація КНП «Львівське ТМО 2» не вправі надати заявниці запитувану інформацію стосовно [PERSON] , оскільки за незаконне розголошення відомостей, що становлять лікарську таємницю, чинним законодавством медичним працівникам передбачена відповідальність, зокрема і кримінальна. Більше того, адміністрація КНП «Львівське ТМО 2» пояснила у цій відповіді, що зможе надати Позивачці для ознайомлення медичну карту гр. [PERSON] , з подальшою можливістю виготовлення витягів, копій з таких матеріалів лише у випадку отримання аргументованої Ухвали суду. Відповідно до частин першої та другої\~статті 51 ЦПК України,\~суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Тлумачення\~статті 51 ЦПК України\~свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України,\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №910/7122/17 сформована правова позиція, відповідно до якої визначення відповідача (відповідачів), предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідача (відповідачів) й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (аналогічні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц; від 20.06.2018 у справі №308/3162/15-ц; від 21.11.2018 у справі №127/93/17-ц; від 12.12.2018 у справах №570/3439/16-ц та №372/51/16-ц). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі\~\~\~№ 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. При цьому ВС зауважив,\~що пред`явлення\~позову до\~неналежного відповідача\~не є\~підставою для\~відмови у\~відкритті чи для\~закриття провадження\~у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №\~523/9076/16-ц (пункт 40), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)). Як вбачається із позовної заяви, Позивачка, звертаючись із цим позовом, Відповідачем зазначила Відокремлений підрозділ «Лікарня Князя Лева» комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги». Відповідно до\~ст.\~95\~Цивільного кодексу\~України,\~відокремленим підрозділом\~юридичної особи,\~що розташований\~поза її\~місцезнаходженням,\~можуть бути\~філія,\~що здійснює\~всі або\~частину функцій\~юридичної особи,\~або представництво,\~що здійснює\~представництво і\~захист інтересів\~юридичної особи. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх утворила, і діють на підставі затвердженого нею положення або на іншій підставі, передбаченій законодавством іноземної держави, відповідно до якого утворено юридичну особу, відокремленими підрозділами якої є такі філії та представництва. Статус Відокремленого підрозділу «Лікарня Князя Лева» Комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» визначений у пунктах 1.2. і 1.3. Статуту комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об?єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» (нова редакція), затвердженого наказом управління охорони здоров?я Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 31.03.2025 № 30, у яких зазначено: 1.2.\~Підприємство створене відповідно до ухвали міської ради від 17.06.2021 № 907 «Про концепцію розвитку галузі охорони здоров?я на території Львівської міської територіальної громади» та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» шляхом злиття та реорганізації комунального некомерційного підприємства «Львівська 1-а міська клінічна лікарня ім. Князя Лева», комунального некомерційного підприємства «4-а клінічна лікарня м. Львова», комунального некомерційного підприємства «5-а міська клінічна лікарня м. Львова», комунального некомерційного підприємства «Лікарня «Госпіс» м. Львова» у комунальне некомерційне підприємство «Львівське територіальне об?єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги». 1.3.\~Підприємство є правонаступником усього майна, всіх майнових та немайнових прав та обов?язків комунального некомерційного підприємства комунального некомерційного підприємства «Львівська 1-а міська клінічна лікарня ім. Князя Лева», комунального некомерційного підприємства «4-а міська клінічна лікарня м. Львова», комунального некомерційного підприємства «5-а міська клінічна лікарня м. Львова», комунального некомерційного підприємства «Лікарня «Госпіс» м.\~Львова». Отже, відокремлений підрозділ «Лікарня Князя Лева» Комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» не є\~юридичною особою. Такий відокремлений підрозділ наділений майном юридичної особи, що його створила і діє на підставі затвердженого нею положення, у цьому випадку Комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги», який є юридичною особою самостійним суб`єктом у цивільних правовідносинах, тому саме останній має бути відповідачем за цим позовом. Позивачка не подала жодних клопотань з цього приводу після отримання відзиву, у якому зазначено про вищевказане. Варто відзначити, що наведені обставини прямо відображені у відзиві на позовну заяву, до якого долучені докази його скерування Позивачці. З урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги те, що цей позов пред`явлений до неналежного Відповідача, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Ухвалюючи рішення у цій справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки Позивачка звільнена від сплати судового збору за подання цього позову, судові витрати необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed