Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

01 жовтня 2025 року позивачі надіслали до суду позов до Затурцівської сільської ради Володимирського району Волинської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Свої вимоги обґрунтовують тим, що [INFO] померла їхня мати [PERSON] , яка на день смерті проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] . Після її смерті відкрилася спадщина на право на земельні частки (паї), розміром 2,6817 га, 0,6353 га та 0,2180 га, що розташовані на території Затурцівської (бувшої Війницької) сільської ради. 19 листопада 2007 року [PERSON] залишила заповіт, яким заповіла земельну ділянку розміром 3,535 га в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] , а житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами заповіла [PERSON] . Зазначають, що через різне написання імені у документах (« [PERSON] », « [PERSON] », « [PERSON] ») звернулися до Українського бюро лінгвістичних експертиз та отримали експертний висновок про те, що українські записи особового імені [PERSON] (свідоцтво про смерть, запис [PERSON] ) і [PERSON] (державний акт про право приватної власності на землю, запис [PERSON] ) та російський запис [PERSON] (свідоцтво про народження, запис російською мовою [PERSON] ) є ідентичними. 31 січня 2025 року позивач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, на підставі якої було заведено спадкову справу №18/2024 до майна померлої [PERSON] . Також, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з пропущеним строком для прийняття спадщини, та запропоновано звернутися до суду для продовження строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Крім того, 03 вересня 2025 року [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак також отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з пропущеним строком для прийняття спадщини та запропоновано звернутися до суду для продовження строку для подачі заяви для прийняття спадщини. Позивачі фактично проживали разом з матір`ю, доглядали за нею до її смерті, здійснили поховання та вступили в користування спадковим майном. У зв`язку з тим, що не мають юридичної освіти та достатніх знань права, не змогли правильно зрозуміти тлумачення законодавства щодо строків прийняття спадщини та помилково вважали, що фактично прийняли спадщину, оскільки доглядали за матір`ю. Звертають увагу, що їм не було відомо про наявність заповітів. Просять визначити додатковий строк для подачі ними, [PERSON] та [PERSON] , заяв про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , терміном в два місяці з часу набрання рішення суду законної сили. Ухвалою судді від 02 жовтня 2025 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 03 листопада 2025 року. Позивачі у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що стверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber» та довідкою про доставку SMS на номер телефону, які зазначені у поданих позивачами заявках (а.с. 42, 43, 52, 53). До позовної заяви позивачі долучили клопотання, у яких просять розглянути справу у їхню відсутність, позовні вимоги підтримують повністю та не заперечують щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 40, 41). Представник Затурцівської сільської ради Володимирського району Волинської області у судове засідання не з`явився також, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с. 54 на звороті). 24 жовтня 2025 року від представника Затурцівської сільської ради Володимирського району Волинської області Ковальчука Ю.В. надійшла заява, у якій просить розгляд справи проводити без його участі, не заперечує щодо ухвалення судом рішення про задоволення позову (а.с. 55). Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, копію матеріалів спадкової справи № 20/2025 до майна померлої [PERSON] , суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в м. Володимир-Волинський Волинської області, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане 12 лютого 2018 року виконавчим комітетом Війницької сільської ради Володимирського району Волинської області (а.с. 7, 18 на звороті). Згідно висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз №056/114-n від 28 січня 2025 року українські записи особового імені [PERSON] (свідоцтво про смерть, запис [PERSON] ) і [PERSON] (державний акт про право приватної власності на землю, запис [PERSON] ) та російський запис [PERSON] (свідоцтво про народження, запис російською мовою [PERSON] ) є ідентичними (а.с. 13) Після її смерті відкрилася спадщина. Із довідок Затурцівської сільської ради Володимирського району Волинської області № 218 від 19 червня 2023 року та № 265 від 07 серпня 2025 року вбачається, що в с. Тумин Володимирського району Волинської області знаходиться спадкове майно, яке належало [PERSON] , яка померла [INFO] та на день смерті проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] . Після її смерті у володіння спадковим майном вступила дочка [PERSON] , яка на день смерті матері проживала та була зареєстрована у [ADDRESS] . Спадкове майно складається із земельної частки (пай) розміром 0,2180 га, 2,6817 га та 0,6353 га, яка розташована на території Затурцівської сільської ради (бувша Війницька сільська рада). Спадкоємцями являються: син [PERSON] , [INFO] , який зареєстрована та проживає у [ADDRESS] . Інші спадкоємці не зверталися, заповіт від імені померлої у Затурцівській сільській раді не посвідчувався (а.с. 14, 18 на звороті, 29 на звороті). Згідно Державних актів на право власності на землю серії ВЛ № 10063, ВЛ № 10064, серії ВЛ № 10065, виданих 19 листопада 2007 року Локачинською райдержадміністрацією, [PERSON] є власником земельних ділянок площею 2,6817 га, 0,6353 га та 0,2180 га, які розташовані на території Війницької сільської ради Локачинського району Волинської області для ведення особистого селянського господарства (а.с. 10, 11, 12, 22, 23, 24). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено ч.1 ст.1217 ЦК України. 19 листопада 2007 року [PERSON] склала заповіт, що посвідчений головою Війницької сільської ради Локачинського району Волинської області Базаром М.Б. та зареєстрований за № 90, у якому заповіла земельну ділянку в розмірі 3,535 га [PERSON] та [PERSON] в рівних частках (а.с. 19). Крім того, 19 листопада 2007 року [PERSON] склала заповіт, що посвідчений головою Війницької сільської ради Локачинського району Волинської області Базаром М.Б. та зареєстрований за № 89, у якому заповіла житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [PERSON] (а.с. 19 на звороті). Складені заповіти є чинними, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 31.01.2025 (а.с. 25 зв-26) Із копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00053401468 від 03 вересня 2025 року вбачається, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] (а.с. 31 на звороті -32 на звороті). Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23 липня 1965 року вбачається, що матір`ю [PERSON] є [PERSON] (а.с. 21). Після укладення шлюбу прізвище [PERSON] змінилося на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 24 травня 1995 року (а.с. 21 на звороті). Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Із відмітки у паспорті громадянина України серії [NUMBER] виданого Володимир-Волинським МВ УМВС України у Волинській області 28 листопада 1998 року вбачається, що [PERSON] із 30 травня 2000 року зареєстрований в [ADDRESS] (а.с. 3-4). Із відмітки у паспорті громадянина України серії [NUMBER] виданого Володимир-Волинським МВ УМВС України у Волинській області 18 квітня 2011 року вбачається, що [PERSON] із 05 лютого 2013 року зареєстрована в [ADDRESS] (а.с. 5-6). Таким чином, син спадкодавиці [PERSON] , та її дочка [PERSON] на момент смерті матері не були зареєстровані з нею за однією адресою та були повнолітніми, що виключає можливість прийняття ними спадщини, відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 1268 ЦК України, інших спадкоємців, які би прийняли спадщину, судом не встановлено. 31 січня 2025 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , на підставі якої нотаріусом було заведено спадкову справу №20/2025 до майна померлої [PERSON] (а.с. 17 на звороті). У своїй заяві від 31 січня 2025 року [PERSON] просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері на земельні ділян ки, загальною площею 3,535 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться на території Затурцівської сільської ради Володимирського району (кол. Локачинський район, Війницька сільська рада) Волинської області. Однак, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки заяву про прийняття спадщини до нотаріальних установ, у встановлені законом строки, спадкоємцем подано не було, про що винесено постанову вих. № 42/02-31 від 31.01.2025 року (а.с. 16, 27 на звороті-28). 03 вересня 2025 року [PERSON] також подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , однак, йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки заяву про прийняття спадщини до нотаріальних установ, у встановлені законом строки, спадкоємцем подано не було, про що винесено постанову вих. № 298/02-31 від 03.09.2025 року (а.с. 15, 37). Таким чином, позивачі як спадкоємці за заповітом не можуть оформити спадщину в зв`язку з тим, що пропустили строк для її прийняття. Статтею 1272 ЦК України передбачено, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Позивачі [PERSON] та [PERSON] зі спадкодавицею [PERSON] на час її смерті не були зареєстровані за однією адресою, у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини позивачі не звернулися. З доводів позовної заяви вбачається, що позивачі фактично проживали разом з матір`ю, доглядали її до смерті, здійснили поховання та вступили в користування спадковим майном, однак не змогли правильно зрозуміти тлумачення законодавства щодо строків прийняття спадщини за законом. Також, зазначають про те, що їм не було відомо про наявність заповітів. 24 жовтня 2025 року від представника відповідача [PERSON] надійшла заява, у якій не заперечує стосовно ухвалення рішення щодо задоволення позову (а.с. 55). Згідно із ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Враховуючи зазначені обставини та беручи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності обставин, які визнаються відповідачем, або добровільності їх визнання, а також те, що інших спадкоємців, які у визначений законом термін вчинили будь-які дії, що свідчать про прийняття ними спадщини після смерті [PERSON] не встановлено, суд дійшов висновку про можливість визнання поважними причини пропуску строку прийняття спадщини позивачами та визначення додаткового строку для подання ними заяв нотаріусу про прийняття спадщини, а тому позов підлягає задоволенню у підготовчому судовому засіданні.

Outcome: approved