Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

І. Позиції сторін Аргументи позивача 17 червня 2025 року до суду через підсистему «Електронний суд» ЄСІКС надійшла позовна заява Гаражного автокооперативу «Сокіл-2» (далі - Кооператив), подана адвокатом Єпіфановим Я.В., до [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності. Позов обґрунтований тим, що: - Кооператив є користувачем земельної ділянки площею 11,5155 га за адресою: [ADDRESS] ; цільове призначення земельної ділянки - для розміщення індивідуальних гаражів; - 11 вересня 2021 року рішенням загальних зборів Кооперативу керівником Кооперативу стала [PERSON] ; зазначене рішення визнане недійсним на підставі рішення Господарського суду міста Києва в справі № 910/20257/21 від 03.10.2022; - будучи керівником Кооперативу, [PERSON] видала довідку про належність [PERSON] на праві власності господарську будівлю [ADDRESS] , адреса ГК: [ADDRESS] (далі - будівля) та довідку про балансову вартість будівлі; зазначені довідки є підробними; - на підставі вказаних довідок була проведена державна реєстрація права власності [PERSON] на будівлю. У судове засідання представник Кооперативу, адвокат Єпіфанов Я.В., не з`явився. 04 листопада 2025 року, до початку розгляду справи по суті подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Позиція відповідача [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву відповідач не подав. ІІ. Процесуальні дії суду 25 червня 2025 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій визначив проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання на 21 липня 2025 року. У зв`язку з неявкою відповідача підготовче засідання, призначене на 21 липня 2025 року, суд відклав на 18 вересня 2025 року. 18 вересня 2025 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду по суті на 04 листопада 2025 року. Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Поштові конверти, якими відповідачеві на його зареєстроване місце проживання суд направив ухвалу про відкриття провадження у справі, повернулися до суду без вручення. На довідці про причини повернення/досилання/зберігання стоять відмітки «повертається поштове відправлення», «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 41, 43, 50). Суд зауважує, що листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18 (провадження № 61-11723св22). Окрім того, Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника - суду З огляду на те, що відповідач відзив на позовну заяву не подав, у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, а також ураховуючи те, що представник позивача проти ухвалення заочного рішення не заперечив, суд без оформлення окремого документа ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Обставини, які встановив суд Згідно з довідкою, виданою Кооперативом 18.01.2022, [PERSON] є власником будівлі; довідка підписана Головою Правління Кооперативу [PERSON]. (а.с. 25). Згідно з довідкою, виданою Кооперативом 18.01.2022 за № 333/2017, [PERSON] є власником будівлі; балансова вартість будівлі 83 191,00 гривень; вказана будівля побудована підрядним способом до 1991 року; заборгованості з пайового та вступних внесків не має; довідка підписана Головою Правління Кооперативу [PERSON]. (а.с. 24). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.06.2025 [PERSON] є власником будівлі; підстава виникнення права власності: технічний паспорт від 18.01.2022; технічний паспорт від 20.01.2022; довідка про членство особи в кооперативі та внесення пайового внеску в повному обсязі № 333/2017 від 18.01.2022, довідка кооперативу від 18.01.2022; право власності [PERSON] на будівлю зареєстроване 20.01.2022, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2563375680000 (а.с. 22-23). 03 жовтня 2022 року Господарський суд міста Києва ухвалив рішення в справі № 910/20257/21, згідно з яким визнав недійсним рішення позачергових загальних зборів Кооперативу, оформлене протоколом № 3 від 11.09.2021; скасував державну реєстрацію до відомостей про юридичну особу, вчинену 17.09.2021 (а.с. 11-14). Зазначеним рішенням загальних зборів, серед іншого, обрано [PERSON] . Головою Правління Кооперативу. 22 березня 2023 року Північний апеляційний господарський суд прийняв постанову, якою вказане рішення Господарського суду міста Києва залишив без змін (а.с. 15-20). 12 січня 2024 року Голосіївський районний суд міста Києва ухвалив вирок, яким затвердив угоду про визнання винуватості, укладену 02.12.2023 року, а 09.01.2024 року уточнену, між прокурором другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора А. Сорокою та підозрюваною [PERSON] у кримінальному провадженні № 12023000000002055 та визнав [PERSON] винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 206-2;ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 358; ч. 4 ст.28, ч. 4 ст. 358 КК України (посилання в Єдиному державному реєстрі судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/Review/116261106) . Вироком, серед іншого, встановлено, що [PERSON] виготовила, підписала та видала від імені ГАК «Сокіл-2» завідомо підроблені документи, до яких було внесено неправдиві відомості, зокрема, довідку № 333/2017 від 18.01.2022 про те, що [PERSON] є власником будівлі. ІV. Мотиви, оцінка і висновки суду Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Аналогічна за змістом норма наведена у частині першій статті 4 ЦПК України. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом приписів ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частина 1 статті 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦПК України). Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із ч. 2 ст. 3 Закону засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Згідно із ч. 1, 2 ст. 5 Закону у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону. Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 10 Закону державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Пунктом 2 частини 3 статті 10 Закону встановлено, що державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником (п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону). Записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії (ч. 2 ст. 12 Закону). Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлені підстави для проведення державної реєстрації прав, зокрема укладені в установленому законом порядку договори, свідоцтва про право власності, свідоцтва про право на спадщину, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката та інші документи, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно (п. п. 1, 3, 6, 14 ч. 1 ст. 27 Закону). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав (частина друга статті 24 Закону). Загальна спрямованість Закону полягає в забезпеченні достовірності та несуперечливості відомостей Державного реєстру прав. Механізм реалізації цього фундаментального підходу закріплений, зокрема, у частині першої статті 24 цього Закону, якою встановлено, що підстави для відмови в державній реєстрації прав є випадки, коли заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; (подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують); наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У справі, що розглядається: - Кооператив звернувся до суду з вимогою про скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на будівлю; - надані позивачем докази є належними, допустимими, достовірними і з достатнім ступенем переконливості підтверджують, що право власності [PERSON] на будівлю зареєстроване на підставі довідок Кооперативу, які визнані підробними; - відповідач у судове засідання не з`явився, не скористався своїми процесуальними правами учасника справи, не подав відзиву на позов та не навів суду будь-яких аргументів, якщо у нього такі існували, що спростовують доводи позивача і надані ним докази в обґрунтування позовних вимог. За таких обставин, речове право власності Кооперативу на будівлю підлягає судовому захисту шляхом скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на неї, тому суд задовольняє позов повністю. V. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Позивач сплатив судовий збір в сумі 2 423,00 гривень, що підтверджується квитанцією АТ «ТАСКОМБАНК» № 8234-9282-2952-2655 від 17.06.2025 (а.с. 27). Доказів понесення інших витрат сторони не надали. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд зауважує, що відповідно до підпункту 2 пункту 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду юридичною особою позовної заяви немайнового характеру встановлюється ставка судового збору у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» № 4059-IX від 19.11.2024 прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2025 року становить 3 028,00 гривень. Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Отже, судовий збір, який підлягав сплаті за подання цього позову, з урахуванням понижуючого коефіцієнту, становить 2 422,40 (3 028,00 грн *0,4). Оскільки суд задовольнив позов повністю, сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 2 422,40 грн. При цьому відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» надмірно сплачений судовий збір у сумі 0,60 грн підлягатиме поверненню позивачеві у разі подання ним відповідного клопотання. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved