Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

Позивачка в особі свого представника - адвоката Яська І.В. звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 31.07.2017 між нею та [PERSON] було укладено договір позики в розмірі 182 239,00 дол.США під 9% річних для свого сина [PERSON] строком на 1 рік, про що останній поставив власноруч свій підпис. В січні 2024 року їй стало відомо про смерть [PERSON] .. Оскільки на її звернення спадкоємці померлої - сини [PERSON] та [PERSON] жодним чином не прореагували, вона звернулась до приватного нотаріуса з вимогою кредитора до спадкоємців з метою заведення спадкової справи про що направила 14.05.2024 вимогу кредитора до спадкоємців. За відомостями, наявними в матеріалах спадкової справи, спадкоємцем першої черги, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] є її син - відповідач [PERSON] , який 06.07.2024 подав заяву про прийняття спадщини. Померла боржниця мала на праві власності нерухоме майно, вартість якого станом на дату подання позову складає 72 322,00 дол.США, а відтак позивачка вимушена звернутись до суду з вказаним позовом та просить суд стягнути зі спадкоємця померлої [PERSON] - відповідача [PERSON] заборгованість померлої спадкодавиці за борговою розпискою від 31.07.2017 в розмірі вартості спадкового майна, що складає 72 322,00 дол.США та відшкодувати понесені судові витрати. Ухвалою судді від 02.08.2024 було відкрито провадження у вказаній справі, витребувано від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кисельової Олени Володимирівни: належним чином засвідчену копію матеріалів спадкової справи відкритої після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] та призначено підготовче засідання у справі. 04.09.2024 в підготовчому засіданні було залучено до участі у справі в якості , 3-особи, без самостійних вимог щодо предмету спору: Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кисельову Олену Володимирівну. 09.09.2024 від Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кисельової Олени Володимирівни надійшла належним чином засвідчена копія матеріалів спадкової справи відкритої після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] .. 05.11.2024 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Незвіським Д.Я. подано заяву про поновлення процесуального строку на подання відзиву та пред`явлення зустрічного позову. 07.11.2024 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Незвіським Д.Я. подано заяву про поновлення процесуального строку та зустрічну позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору позики недійсним в частині, аргументуючи свої вимоги тим, що у померлої [PERSON] не було справжнього волевиявлення та внутрішньої (суб`єктивної) волі на укладення договору на відповідну суму та надавати відповідну боргову розписку. Зміст та суть розписки вказують на той факт, що померла взагалі не отримувала від позивачки відповідних коштів, а відтак вказаний правочин є абсолютно оспорюваним та та має всі ознаки фіктивності. Складаючи, підписуючи та передаючи позикодавцю розписку від 31.07.2017, [PERSON] не мала наміру отримувати від позивачки кошти в борг для себе, спірний правочин був вчинений померлою виключно під впливом помилки та/або обману. Справжній позичальник - [PERSON] цілком міг сам скласти відповідну розписку, без залучення [PERSON] , яка за умовами договору не брала позику для себе і відповідно не брала зобов`язань повернути її позикодавцю. Виходячи з суті та форми спірного правочину, він має всі ознаки фіктивності. Сторона відповідача наполягає, що за змістом спірного правочину саме [PERSON] виступив позичальником за борговою розпискою від 31.07.2017 на суму 182 239 дол.США, а відтак просили зустрічну позовну заяву задовольнити та визнати недійсним договір позики, укладений від 31.07.2017 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на суму 182 239 дол.США строком на 1 рік з виплатою 9% річних від суми позики в частині всіх його умов, що стосуються [PERSON] та вирішити питання про розподіл судових витрат. 11.11.2024 представницею позивачки - адвокаткою Крутороговою С.І. подано заперечення проти заяви про поновлення процесуального строку відповідачу [PERSON] та відповідь на відзив, поданий представником відповідача [PERSON] - адвокатом Незвіським Д.Я. на позовну заяву [PERSON] 19.11.2024 представницею позивачки - адвокаткою Крутороговою С.І. подано заперечення проти заяви про поновлення процесуального строку відповідачу [PERSON] .. Згідно ухвали суду, постановленої шляхом внесення до протоколу судового засідання від 27.01.2025, відповідачу [PERSON] було поновлено процесуальний строк, прийнято відзив на первісний позов та для спільного розгляду з первісним позовом прийнято зустрічну позовну заяву. 04.03.2025 на адресу суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву від відповідача за зустрічним позовом - [PERSON] , згідно з яким вимоги зустрічного позову визнав та просив суд задовольнити зустрічний позов у повному обсязі. 04.03.2025 на адресу суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, поданий представницею позивачки - адвокаткою Крутороговою С.І., відповідно до якого просили суд відмовити у його задоволенні у повному обсязі з тих підстав, що саме [PERSON] отримала від Відповідачки за зустрічним позовом позику в розмірі майже 200 000,00 доларів США, будучи при здоровому глузді, тверезій пам`яті, являючись дієздатною особою, доказів які доводять протилежне матеріали справи не містять. По-друге, згідно п. 19 Постанови Пленуму: помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Позиція представника Позивача за зустрічним позовом щодо фіктивності Розписки, визнання її недійсної через укладання від впливом помилки чи оману є припущеннями, не доведеними належними, достатніми та достовірними доказами. Принципово важливим являється факт отримання померлою спадкодавицею Позивача за зустрічним позовом суми позики в розмірі 182 239,00 доларів США під 9 % річних строком на 1 рік від Відповідачки за зустрічним позовом та не повернення їй цих грошей, підтвердженням чого являється наявність оригіналу Розписки у Відповідачки за зустрічним позовом. Твердження адвоката Позивача за зустрічним позовом, що Розписка не містить в собі головної умови будь-якого договору позики, а саме: умови про повернення грошових коштів, є також припущенням, адже в ній чітко зазначено, що [PERSON] отримано від Відповідачки за зустрічним позовом в позику 182 239,00 доларів США під 9 % річних строком на 1 рік. З огляду на вищевказане в сукупності можна прийти до висновку, що Позивач за зустрічним позовом в останньому виклав позицію, побудовану на припущеннях, адже на її підтвердження ним не надано жодного належного, достатнього, достовірного доказу. Крім того, пред`явлення позову до неналежного відповідача (яким є [PERSON] , котрий не є учасником цієї справи за первісним позовом) являється самостійною підставою для відмови в задоволенні позову, що слідує із сталої практики Верховного Суду. Згідно ухвали суду, постановленої шляхом внесення до протоколу судового засідання від 08.04.2025 було закрито підготовчий розгляд справи та призначено судове засідання в порядку загального позовного провадження з загальним порядком дослідження доказів. За результатом розгляду судом цивільної справи 30.09.2025 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , 3-особа, без самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кисельова Олена Володимирівна про стягнення заборгованості було залишено без задоволення. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору позики недійсним в частині було також залишено без задоволення. 13.10.2025 на адресу суду від представника відповідача - адвоката Незвіського Д.Я. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі про розподіл судових витрат понесених на правничу допомогу. 30.10.2025 на адресу суду надійшли заперечення проти заяви про ухвалення додаткового рішення у справі про розподіл судових витрат між сторонами. У зв`язку з відсутністю 30.10.2025 з 17.00 години до 19.00 години електропостачання в суді, розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення у справі було здійснено без участі сторін та без фіксації судового засідання технічними засобами. Зваживши доводи поданих до суду заяв представниками сторін у справі, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно із п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За результатом розгляду судом цивільної справи 30.09.2025 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , 3-особа, без самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кисельова Олена Володимирівна про стягнення заборгованості було залишено без задоволення. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору позики недійсним в частині було також залишено без задоволення. Відповідно до вимог ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з вимогами ч.ч.2, 3 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 2) у разі відмови в позові - на позивача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А тому Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації, суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги представником відповідача надано суду копію Договору про надання правової допомоги №44/24 від 24.10.2024 року; Детальний опис розрахунку наданої правничої допомоги; копії квитанцій до прибуткового касового ордеру №Б/Н від 03.10.2025. Суд при постановлені додаткового рішення враховує правові висновки, викладені у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, а саме: витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. З урахуванням тієї обставини, що при розгляді справи представник відповідача приймав участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «ВКЗ», приймаючи заперечення сторони позивачки щодо явно завищеного розміру вказаних витрат, майновий стан позивачки та той факт, що представником відповідача надавались послуги з правничої допомоги як за первісним позовом, так і за зустрічним позовом, відтак понесені відповідачем витрати на правничудопомгу, пов`язані не тільки з розглядом судом первісного позову, але й поданого ним зустрічного позову до позивачки у справі, суд вважає, що розмір витрат, визначений представником відповідача, що відображені в наданому детальному описі розрахунку наданої правничої допомогиє явно завищеним та зменшує визначений представником відповідача розмір за наступними категоріями витрат: - ознайомлення з матеріалами цивільної справи до 2 000,00 грн., - участь представника відповідача у судових засіданнях - у загальному розмірі 3 000,00 грн.. Таким чином, суд приходить до висновку про ухвалення додаткового рішення та стягнення з позивачки на користь відповідача витрат, понесених на правничу допомогу в загальному розмірі 13 200,00 грн.. При цьому, суд не погоджується з вимогою представника позивачки про залишення заяви представника відповідача - адвоката Незвіського Д.Я. про ухвалення додаткового рішення у справі про розподіл судових витрат понесених на правничу допомогу без розгляду, з тих підстав, що при подачі до суду зустрічного позову стороною відповідача було складено попередній орієнтовний розрахунок судових витрат та зазначено про надання доказів протягом п`яти днів з дня ухвалення судового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial