Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФОРВАРД КИЇВ-СЕРВІС 02» (далі - позивач) звернулось до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг. Позов обґрунтований тим, що позивач з 15.06.2016 здійснює управління будинком за адресою по [ADDRESS] . Власником квартири № 503 у цьому будинку є відповідач. Між сторонами було укладено договори про надання послуг з управління та утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території житлового будинку №3МС-503, №1МС-503 від 11.10.2016 та №2МС-503 від 01.12.2016 щодо забезпечення послугами з центрального опалення, постачання холодної і гарячої води, послуг водовідведення та електропостачання. Позивачем, 01 жовтня 2024 року направлена відповідачеві досудова Вимога-попередження щодо оплати заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги в добровільному порядку. Дана вимога відповідачем проігнорована. Зазначає, що заборгованість відповідача перед позивачем по оплаті житлово-комунальних послуг за період з 01 вересня 2018 року по 31 серпня 2024 року становить 60 124,46 грн, окремо 9 107,61 грн - інфляційні витрати, та 3 068,75 грн - 3% річних, що разом становить - 72 300,82 грн. Дані розрахунки підтверджується довідкою про нарахування та сплату послуг за утримання житла та комунальних послуг з 01 вересня 2018 року по 31 серпня 2024 року, розрахунком інфляційних витрат та 3% річних за період з 01.09.2018 по 24.02.2022. Позивачем надаються відповідачеві послуги з утримання будинку та прибудинкової території безперебійно, належної якості та в повному обсязі. Претензій з боку відповідача щодо неякісного надання житлово-комунальних послуг не надходило. Отже, загалом позивач просить стягнути з відповідача 72 300,82 грн. Згідно із Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено судді Букіної О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 01.01.2025 відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі та призначено здійснювати розгляд справи у відкритому судовому засіданні без повідомлення (виклику) учасників справи. 04 березня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву у кому відповідач вважає позовні вимоги ТОВ «Форвард Київ-Сервіс 02» безпідставними, оскільки зазначене товариство не має жодних законних повноважень на управління або обслуговування будинку за адресою: [ADDRESS] . З 2017 року у цьому будинку створено та зареєстровано об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (ОСББ), що підтверджується випискою з реєстру та протоколом установчих зборів. Позивач не надав доказів передачі йому функцій управителя, а отже, не має права виступати виконавцем комунальних послуг чи стягувати кошти з мешканців. Крім того, договір №2 МС-503, на який посилається позивач, не підписаний відповідачем - підпис належить іншій особі, що свідчить про його недійсність. Також на думку відповідлача, відповідно до Закону України №530-ІХ від 17.03.2020 та постанови КМУ №206 від 05.03.2022, у період дії карантину та воєнного стану забороняється нарахування і стягнення пені, штрафів, інфляційних втрат та відсотків за несвоєчасну оплату житлово-комунальних послуг. Незважаючи на це, позивач безпідставно включив такі нарахування до загальної суми вимог, що є порушенням чинного законодавства. Окрім того, позивач не надав жодних належних доказів фактичного виконання своїх зобов`язань відповідно до договору та вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відсутні акти виконаних робіт, рахунки-фактури, документи щодо наданих послуг та підтвердження наявності прибудинкової території, за утримання якої нараховуються платежі. За таких обставин позовні вимоги є необґрунтованими, а тому відповідач просить суд відмовити ТОВ «Форвард Київ-Сервіс 02» у задоволенні позову у повному обсязі та визнати договір із позивачем таким, що не має юридичної сили. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до акту прийому-передачі об`єкта в управління від 15.06.2016 «УкрБудДевелопмент» передало в управління позивачу об`єкт за адресою: [ADDRESS] . Копія відповідного акту долучена до матеріалів справи. Відповідач є власником квартири [ADDRESS] . Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , №1МС-503 від 11.10.2016, договір про надання послуг з управління будинком, об`єктами благоустрою та прибудинковою територією житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , №3МС-503 від 11.10.2016, договір щодо забезпечення послугами з центрального опалення, постачання холодної і гарячої води, послуг водовідведення та електропостачання за адресою: [ADDRESS] , №2МС-503 від 01.12.2016. Позивачем надано розрахунок, згідно якого за період з 01.09.2018 по 31.08.2024 за відповідачем обліковується борг по оплаті житлово-комунальних послуг у сумі 60 124,46 грн. Також позивачем на вказану заборгованість відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) нараховано інфляційні втрати у сумі 9 107,61 грн та 3 % річних у сумі 3 068,75 грн. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним. Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення заборгованості): - житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. - утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. У ст. 13. Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території. санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загачьного користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання. укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). З огляду на наведені положення вищевказаних Законів вбачається, що для послуг з управління багатоквартирним будинком, що повинні надаватись сьогодні управителем співвласникам багатоквартирного будинку, характерним є те, що до їх складу фактично входять послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій визначені в законі, що втратив чинність. Згідно з п. 3-1 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що діє на сьогоднішній день визначено, що договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуг з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі вивезення побутових відходів за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладені за правилами, визначеними цим Законом. У разі якщо згідно з такими договорами передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах. Відповідно до статей 156, 162 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки. Згідно зі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги. Згідно з п.п. 5, 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації. У ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом на підставі наданих доказів встановлено, що позивач з червня 2016 року здійснює управління будинком [ADDRESS] . Відповідач є власником квартири №503 у вказаному будинку та уклав відповідні договори про надання послуг з управління будинком, об`єктами благоустрою та прибудинковою територією житлового будинку [ADDRESS] . Відповідачем не надано доказів, що інша особа, зокрема ОСББ «ЖК МИКИТСЬКА СЛОБОДА», прийняла на баланс будинок [ADDRESS] , здійснює управління вказаним будинком і відповідно надає житлово-комунальні послуги власникам квартир у будинку. Відповідач не надав суду докази, що за спірний період (вересень 2018 року - серпень 2024 року) він сплачував за житлово-комунальні послуги позивачу або іншій особі, яка здійснювала управління будинком. Отже, позивачем доведено, що ним надавались житлово-комунальні послуги відповідачу як власнику квартири. Фактично, на час звернення до суду з позовом, відповідач має заборгованість перед позивачем, що підтверджується наданим суду розрахунком. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. На підтвердження своїх доводів позивач надав суду розрахунок заборгованості, згідно якого з період з 01.09.2018 по 31.08.2024 за відповідачем обліковується борг по оплаті житлово-комунальних послуг у сумі 60 124,46 грн. Відповідач не надав суду іншого розрахунку, або доказів, які б підтвердили погашення боргу за надані позивачем послуги. Також, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачів на користь позивача нарахованих сум інфляційних втрат та трьох процентів річних. При цьому суд звертає увагу, що відповідні нарахування здійсненні до 24.02.2022, що свідчить про врахування позивачем норм постанови Кабінеті Міністрів України «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05.03.2022 №206 (зі змінами). Щодо тверджень відповідача, про безпідставне нарахування позивачем штрафів, то слід звернути увагу, що інфляційні нарахування та три проценти річних не є неустойкою, а тому правомірно нараховані позивачем. Відповідач протягом спірного періоду був власником квартири і мав діючи договірні зобов`язання перед позивачем з оплати житлово-комунальних послуг, які був зобов`язаний виконувати належним чином не залежно від факту мешкання у вказаній квартирі. Суд також вважає, що доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності на звернення до суду з даним позов є безпідставним. Згідно зі статтею 256 ЦК України особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу в межах строку позовної давності. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки.Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Законом України від 30.03.2020 №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19» розділ Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступним: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України: метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-ІХ набрав чинності 02.04.2020. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричини коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенні, території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дію якого неодноразово продовжено, у тому числі на час розгляду справи у суді. За приписами пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Відновлення строків позовної давності передбачено Законом від 14.05.2025 №4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», який набрав чинності з 04.09.2025, саме із цієї дати відновлено обчислення строків позовної давності. Таким чином, враховуючи те, що строк позовної давності за період з 01 вересня 2018 року закінчувався 10 грудня 2021 року, а також те, що на всій території України запроваджено карантин до 30 червня 2023 року, а під час дії карантину строки, визначені статтею 257 Цивільного кодексу України, продовжено на строк дії такого карантину, введення на території України воєнного стану з 24 лютого 2024 року, який було неодноразово продовжено та який діяв на час звернення позивача до суду, а перебіг позовної давності, визначений Цивільним кодексом України, зупинявться на строк дії такого стану, то період заборгованості з 01.09.2018-10.12.2021, тобто трирічний строк , що передує даті звернення позивача до суду, не виходить за строки позовної давності визначений вимогами ЦК України. За таких обставин, позивачем не пропущено строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом, а тому подане клопотання відповідача задоволенню не підлягає. Доводи відповідача про те, що підпис на договорі від 11.10.2016 за №2МС-503 не належить відповідачу, є недоведеним. Відповідачем зустрічних вимог, у порядку визначеному вимогами ЦПК України не подано. Вирішення питання щодо призначення та необхідності у застосуванні спеціальних знань щодо підтвердження належності відповідного підпису відповідачу на вказаному вище договорі, не входить у предмет спору у даній справі. У той же час, відповідачем не надано доказів визнання даного правочину недійсним у визначеному законом порядку. Доказів того, що позивачем не надавалися чи надавалися неякісні послуги, відповідачем не надано. Та обставина, що за твердженнями відповідача, останній не отримував попередження щодо наявної заборгованості не звільняє останнього від обов`язку її сплати. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними, а відповідач належними доказами не спростував доводи позивача. Відтак позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з урахуванням задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved