Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 07.12.2006 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. 24.12.2014 [PERSON] на підставі укладеного з ТОВ «ДБК-Інвест» договору купівлі-продажу квартири, набув право власності на квартиру [ADDRESS] . 31.12.2015 [PERSON] набув право власності на квартиру [ADDRESS] . У подальшому 13.10.2015 між [PERSON] , від імені якого діяв представник [PERSON] та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартиру [ADDRESS] . Однак [PERSON] відмовився його виконувати та звернувся до суду з позовом про визнання договору недійним. У відповідь на такі дії [PERSON] також звернувся до суду з позовом про зобов`язання виконати обов`язок в натурі шляхом передачі квартири та виселення. 16.04.2019 Деснянським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] відмовлено, а зустрічний позовом [PERSON] та [PERSON] задоволено в повному обсязі та визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 13.10.2015. Постановою Київського апеляційного суду від 16.10.2019, рішення суду в частині визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, залишено без змін, а в частині застосування наслідків недійсності правочину ухвалено нове рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в розмірі 859837,00грн. На виконання вказаного рішення, 07.11.2019 приватним виконавцем Пишним А. В. було відкрито виконавче провадження № [NUMBER] та 30.01.2020 складено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що в межах виконавчого провадження виконавцем у зв`язку із невиконанням боржником рішення суду було встановлено необхідність в описі нерухомого майна боржника, з метою його подальшої реалізації, в наслідок чого описано квартиру [ADDRESS] . 30.01.2023 ДП «Сетам» було проведено електронні торги з реалізації майна, а саме квартири [ADDRESS] , де переможцем торгів визнано [PERSON] , майно придбано за ціною 1376984,00грн та видано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів. Приватним виконавцем Пишним А. В. 09.02.2023 постановлено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі фактичного повного виконання рішення. У подальшому [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання недійним електронні торги та визнання за нею права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . 07.07.2023 рішенням суду позов задоволено та визнано недійним електронні торги з реалізації арештованого майна на квартиру [ADDRESS] , визнано недійним та скасовано Акт приватного виконавця про проведенні електронні торги та свідоцтво на придбання майна з прилюдних торгів. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Постановою Київського апеляційного суду, рішення Деснянського районного суду від 07.07.2023 в частині розподілу судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Постановою Верховного суду від 09.10.2024, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07.07.2023 та постанову Київського апеляційного суду від 28.02.2024 скасовано. У задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання електронних торгів недійсними, скасування їх результатів, визнання права власності на 1/2 частину квартири - відмовлено. 28.03.2024 [PERSON] сплатив на рахунок виконавця кошти в розмірі 350000,00грн, 29.03.2024 - 350000,00грн, 04.04.2024 - 231561,40грн, таким чином погасивши борг у виконавчому провадженні № [NUMBER]. У подальшому 26.12.2024 [PERSON] , [PERSON] , приватний виконавець Пишний А. В., [PERSON] та [PERSON] прийшли до висновку про можливість закінчення виконавчого провадження укладанням між сторонами мирової угоди. Однак ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20.01.2025, подання приватного виконавця про затвердження мирової було залишено без задоволення. В ухвалі суд зазначав, що умови мирової угоди, запропоновані сторонами, суперечать закону, так як фактично, за умови мирової угоди, суд має залишити у власності нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] по 1/2 частині за боржником [PERSON] та [PERSON] , яка вже була реалізована, що у свою чергу не відповідає вимогам Цивільного кодексу України. Оскільки станом на день звернення до суду [PERSON] фактично являється власницею квартири [ADDRESS] , позивачі просять витребувати у [PERSON] на їх користь квартиру [ADDRESS] по 1/2 частки кожному. 16.05.2025 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судові засідання не з`явились. У судовому засідання був присутній представник позивачів - адвокат Пащенко П. М., який позовну заяву підтримував в повному обсязі та просив її задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`являлася. Про дату, час та місце розгляду повідомлялася належним чином, крім відправлення поштового повідомлення, була повідомлена ще через офіційний сайт «Судова Влада України». Причину неявки суду не повідомлено. Однак до суду від [PERSON] , який представляє інтереси відповідачки, на підставі довіреності від 07.02.2023, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Андрійчак О. О., надійшла заява про визнання позовних вимог. Разом з тим, суд не бере до уваги заяву [PERSON] про визнання позовних вимог, подану до суду в інтересах [PERSON] , як представника за довіреністю, з таких підстав. Згідно із ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України визначено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу. Так, згідно з вимогами ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи; справи, що виникають з трудових відносин; справи про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. Зокрема, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у цих пунктах. Таким чином, із аналізу зазначених норм, суд дійшов висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами, повинні розглядатися в порядку загального позовного провадження, за яким представництво інтересів сторін здійснюється лише адвокатом. А тому суд, не бере до уваги процесуальні документи, подані до суду представником відповідача по довіреності - Красулєю В. Ф., який не надав суду документи підтверджуючи, що останній є адвокатом. Третя особа - [PERSON] , в судові засідання не з`являвся. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. Однак у матеріалах справи міститься заява від [PERSON] щодо визнання позовних вимог та розгляду справи у його відсутності. Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Пишний Артем Володимирович, в судове засідання на з`являвся. Про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. Суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відсутніх учасників справи, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Ураховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення, у відсутності відсутніх учасників справи. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно із статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, вислухавши представника позивача, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Суд установив такі факти та їх правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є громадянами Республіки Азербайджану, які в установленому порядку отримали право на постійне проживання в Україні. 07.12.2006 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу, видане Ленкоранським районним ЗАЦС, Республіка Азербайджан. 24.03.2014 [PERSON] , на підставі укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «ДБК-Інвест» договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом за № 2812, набув право власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS] . 31.12.2015 [PERSON] набув право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , про що Управлінням державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м. Києві було видано свідоцтво про право власності від 31 грудня 2015 року № [NUMBER] . 13.10.2015 між [PERSON] , від імені якого діяв на підставі довіреності представник [PERSON] , та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . На підставі цього договору право власності на вказану квартиру перейшло до [PERSON] . Однак [PERSON] відмовився його виконувати та звернувся до суду з позовом про визнання цього договору недійсним. У відповідь на такі дії [PERSON] також звернувся до суду з позовом про зобов`язання виконати обов`язок в натурі шляхом передачі квартири та виселення. 16.04.2019 Деснянським районним судом м. Києва, ухвалено рішення по справі № 754/1696/16-ц, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовлено, а зустрічний позов [PERSON] та [PERSON] задоволено в повному обсязі та визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 13.10.2015. 16.10.2019 Київський апеляційний суд за результатами апеляційного перегляду справи погодився з рішенням районного суду та в частині визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним залишив його без змін, а в частині застосування наслідків недійсності правочину ухвалив нове рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 859 837,00грн. 07.11.2019 приватним виконавцем Пишним А. В. відкрито виконавче провадження № [NUMBER] за заявою [PERSON] про стягнення коштів за виконавчим листом № 754/1696/16-ц стосовно виконання рішення Київського апеляційного суду від 16.10.2019. На виконання вказаного вище рішення суду 30.01.2020, в рамках виконавчого провадження № [NUMBER], приватним виконавцем Пишним А. В. складено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, внаслідок чого описано двокімнатну квартиру, яка розташована на 18 поверсі, 25-ти поверхового будинку по [ADDRESS] . Загальна площа квартири 65,8кв.м, житлова площа 32,3кв.м. 24.02.2020 [PERSON] подав до суду скаргу на дії приватного виконавця, в якій просив визнати неправомірною та скасувати постанову приватного виконавця Пишного А. В. про опис та арешт майна боржника від 30 січня 2020 року у виконавчому провадженні № [NUMBER]. Згідно із довідки з автоматизованої системи виконавчих проваджень стосовно виконавчих дій у виконавчому провадженні № [NUMBER] датою проведення виконавчої дії - опис майна зафіксовано 31 січня 2020 року, відомості стосовно описаного майна відсутні, а місцем проведення виконавчої дії зазначено м. Київ без деталізації його адреси, складу майна, переліку та технічних характеристик. Відповідно до інформації з автоматизованої системи виконавчих проваджень після опису майна боржника виконавцем були проведені наступні виконавчі дії: 14 лютого 2020 року - зміна (доповнення) реквізитів виконавчого документу; 18 березня 2020 року - призначення суб`єкта оціночної діяльності; 26 березня 2020 року - експертна оцінка майна; 26 березня 2020 року - передача майна на реалізацію (відомості про майно - квартира, місцезнаходження: [ADDRESS] , дата передачі майна на реалізацію - 26 березня 2020 року, відомості про спеціалізовану організацію реалізатора майна -ДП «Сетам»; 05 травня 2020 року - зупинення виконавчого провадження відповідно до ухвали Верховного Суду від 27 січня 2020 року в справі № 754/1696/16-ц до завершення перегляду справи в касаційному порядку; 30 листопада 2022 року - поновлення виконавчого провадження згідно з постановою Верховного Суду від 07 листопада 2022 року в справі № 754/1696/16 про поновлення виконання в частині стягнення коштів; 09 лютого 2023 року - в якості виконавчої дії зазначено «інше» без конкретизації проведених виконавчих дій та результатів їх проведення; 09 лютого 2023 року - зняття арешту з майна, передача на реалізацію квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер лоту № 521583), яка належить [PERSON] на праві власності. Відповідно до протоколу про проведені електронні торги від 30 січня 2023 року № 582100 ДП «Сетам» 30 січня 2023 року проведено електронні торги з реалізації майна квартири [ADDRESS] . Відповідно до протоколу переможцем визнано [PERSON] . Стартова ціна продажу: 1 027 600,00грн. Майно придбане за ціною 1376984,00грн, згідно з платіжним дорученням від 08 лютого 2023 року № 64692097 покупцем сплачено всю суму на депозитний рахунок приватного виконавця. 09 лютого 2023 року - закінчення виконавчого провадження на підставі фактичного повного виконання рішення, про що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Пишним А. В. постановлено постанову про закінчення виконавчого провадження. Згідно з інформацією на офіційному веб-сайті ДП «Сетам» щодо реалізації зазначеної квартири було призначено три електронних аукціони, а саме: 04 травня 2020 року (лот № 414176, стартова ціна 1 468 000грн), який визнано таким, що не відбувся, через несплату учасниками аукціону гарантованого внеску; повторний аукціон 29 грудня 2022 року (лот № 420726, стартова ціна 1 247 800,00грн), який також визнано такими, що не відбувся, через несплату учасниками гарантованого внеску; третій аукціон 30 січня 2023 року (лот № 521583, стартова ціна 1027600,00грн), який відбувся та визначено переможця: учасника № 12 - [PERSON] , яка запропонувала найвищу цінову пропозицію в сумі 1 376 984,00грн. Відповідно до акта про проведені електронні торги від 08 лютого 2023 року, складеного приватним виконавцем Пишним А. В., відповідно до протоколу про проведені електронні торги від 30 січня 2023 року № 582100 ДП «Сетам» 30 січня 2023 року проведено електронні торги з реалізації майна квартири [ADDRESS] , переможцем визнано [PERSON] . Майно придбане за ціною 1 376 984,00грн, згідно з платіжним дорученням від 08 лютого 2023 року № 64692097 покупцем сплачено всю суму на депозитний рахунок приватного виконавця. На підставі акту приватного виконавця, 09 лютого 2023 року приватним нотаріусом КМНО Рудиком В. В. було видано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) № 248 та в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно було здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] . Указані вище обставини та факти встановлені постановою Верховного суду від 09.10.2024 у справі № 754/2133/23. До того ж Постановою Верховного суду від 09.10.2024, у справі № 754/2133/23, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 07.07.2023 та постанову Київського апеляційного суду від 28.02.2024 скасовано. У задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання електронних торгів недійсними, скасування їх результатів та визнання права власності на частку квартири, відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь приватного виконавця Пишного А. В. витрати по сплаті судового збору в розмірі 27855,56грн. Однак з постанови Верховного Суду від 09.10.2024 вбачається, що судовим рішенням в справі № 754/1696/16-ц встановлено, що чоловік позивачки (боржник у виконавчому провадженні) без її згоди продав квартиру [ADDRESS] , внаслідок чого в порядку примусового виконання рішення суду про застосування наслідків недійсності правочину щодо відчуження вказаної квартири було реалізовано інше придбане в шлюбі майно - квартиру [ADDRESS] . Як зазначено в постанові Верховного Суду, встановлені в справі № 754/1696/16-ц обставини свідчать про недобросовісність дій [PERSON] (боржника у виконавчому провадженні) наслідки якої не можуть покладатися на [PERSON] як співвласника іншої частини спільного нерухомого майна. Крім того Верховний Суд в котрий раз звернув увагу, щодо питання про те, чи є належними й ефективними вимоги про визнання недійсними протоколу й акта про проведені електронні торги та виснував, що, оскільки продаж майна на публічних торгах є правочином, то оскаржити останній можна за певних умов (зокрема, в разі ефективності такого способу захисту для позивача), а не протокол як документ, який засвідчує вчинення цього правочину. Вимоги про визнання недійсними протоколу публічних торгів є неналежним і неефективним способом захисту. Такий же підхід необхідно застосовувати і щодо оскарження іншого документа - акта про проведені електронні торги (справа № 233/4365/18 (провадження № 14-96цс21) Велика Палата Верховного Суду, Постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року в справі № 910/12525/20 (пункт 104), від 28 вересня 2022 року в справі № 483/448/20 (пункт 9.66)). Вимогу про визнання недійсними електронних торгів суд може інтерпретувати як позов про визнання недійсним відповідного договору купівлі-продажу. Проте ця вимога лише за певних умов може бути ефективним способом захисту, наприклад, тоді, якщо позивачем і відповідачем є продавець і покупець за договором купівлі-продажу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року в справі № 233/4365/18 (провадження № 14-96цс21)). Отже власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним або якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач)(ст. 387, 388 ЦК України). Верховним Судом зроблено висновок про допустимість витребування за допомогою віндикаційного позову такого майнового права, як право на частку в праві спільної власності. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 4 та ч. 6 ст. 82 ЦПК України). Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Зокрема з матеріалів справи вбачається, що 28.03.2024 [PERSON] сплатив на рахунок приватного виконавця Пишного А. В. кошти в розмірі 350000,00грн; 29.03.2024 ним було сплачено 350000,00грн та 04.04.2024 було сплачено 231561,40грн, в рахунок погашення боргу у виконавчому провадженні № [NUMBER], що підтверджується копіями квитанцій. 26.12.2024 як учасники виконавчого провадження № [NUMBER], [PERSON] , [PERSON] , приватний виконавець Пишний А. В., [PERSON] , [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] , уклали мирову угоду. Однак 20.01.2025 ухвалою Деснянського районного суду м. Києва, подання приватного виконавця про затвердження зазначеної Мирової угоди було залишено без задоволення. Разом з тим із Мирової угоди укладеною та підписаною всіма учасниками виконавчого провадження № [NUMBER] вбачається, що [PERSON] рішення суду по справі № 754/1696/16ц виконав в повному обсязі, сплачено борг, основну винагороду приватного виконавця та витрати виконавчого провадження в повному обсязі. Реалізована на торгах квартира [ADDRESS] (реєстраційний номер лоту № 521583) залишається у 1/2 частині власності боржника [PERSON] та у 1/2 частині власності [PERSON] . [PERSON] отримавши відповідні кошти повністю відмовляється від своїх прав та вимог щодо права власності та зобов`язується в майбутньому не претендувати на будь-які майнові права на квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер лоту № 521583), отриманих, як переможець торгів та оформлених протоколом електронних торгів № 582100 від 30.01.2023, та погоджується про належність права власності на вказане нерухоме майно за [PERSON] та [PERSON] . Крім того виконання визначені в Мировій угоді підтверджено наданою власноручно написаною розпискою від 26.12.2024 та проставленим підписом [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] за довіреністю. Статтею 8 Конституції України, кожному гарантується звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до частини першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 4 ЦПК України, передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. За змістом наведених приписів способи захисту цивільного права чи інтересу це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №925/1265/16). Тобто, це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (п. 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №310/11024/15-ц). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення гарантувати особі отримання відповідного відшкодування. Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати, зокрема, з договорів та інших правочинів, створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної (творчої) діяльності, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів (наприклад, створення речей), безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування, настання або ненастання певної події. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 11 ЦК України прямо вказує лише на підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, однак зміст цього Кодексу свідчить про те, що за тих самих підстав цивільні права та обов`язки змінюються та припиняються. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. У частині першій ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно з приписами частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (ст. 387, 388 ЦК України). Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя стаття 388 ЦК України). Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами (стаття 190 ЦК України). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18)). Метою позову про витребування майна з чужого володіння є забезпечення введення позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Так, у випадку позбавлення власника його нерухомого майна означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на таке майно (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 653/1096/16-ц (пункт 89), від 07 листопада 2018 року в справах № 488/5027/14-ц (пункт 95) та № 488/6211/14-ц (пункт 84), від 14 листопада 2018 року в справі № 183/1617/16 (пункти 114, 142), від 28 листопада 2018 року в справі № 504/2864/13-ц (пункт 67), від 30 червня 2020 року в справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 16 лютого 2021 року в справі № 910/2861/18 (пункт 100), від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16-ц (пункт 146), від 14 грудня 2021 року в справі № 344/16879/15-ц). Якщо продавець продав товар, який належить іншій особі на праві власності, не маючи права його відчужувати, то покупець не набуває право власності на товар, крім випадків, коли власник не має права вимагати його повернення. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від такого набувача лише у випадках, встановлених частиною першою статті 388 ЦК України (з урахуванням винятків, визначених у частині другій цієї статті), тоді як в недобросовісного набувача чи у добросовісного, який набув майно безоплатно, власник має право його витребувати у всіх випадках (стаття 387, частина третя статті 388 ЦК України). Тому якщо позивач не був стороною договору-купівлі продажу, укладеного на електронних торгах, і, наприклад, вважає, що переможець торгів є недобросовісним та не набув право власності на придбане майно, він може скористатися прямо визначеним законом для таких спірних правовідносин способом захисту права. Для застосування вимоги про витребування майна з чужого володіння немає потреби в оскарженні електронних торгів (відповідного правочину купівлі-продажу), складених на їх підставі протоколу й акта про проведені електронні торги чи викладеного в окремому документі договору купівлі-продажу (висновки в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року в справі № 233/4365/18 (провадження № 14-96цс21), від 01 жовтня 2019 року в справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19) і від 05 жовтня 2021 року в справі № 910/18647/19 (провадження № 12-88гс20)). Крім того, якщо нерухоме майно придбаває добросовісна особа, тобто та, яка не знала та не могла знати про існування обтяжень речових прав на це майно або про наявність на нього речових прав третіх осіб, вона може покладатися на відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень і відсутності даних про те, що набувач майна знав або міг знати про існування таких прав чи обтяжень, цей набувач, добросовісно покладаючись на відомості зазначеного реєстру, набуває відповідне право на нерухоме майно, вільне від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (висновки в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року в справі № 922/3537/17 (пункт 38), від 15 червня 2021 року в справі № 922/2416/17 (пункти 7.15, 7.16), від 02 листопада 2021 року в справі № 925/1351/19 (пункт 6.46), від 06 липня 2022 року в справі № 914/2618/16 (пункт 54)). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2023 року в справі № 233/4365/18 (провадження № 14-96цс21) звертала увагу на те, що придбання майна на публічних торгах не є запорукою добросовісності набувача. Тому питання про добросовісність чи недобросовісність покупця, який набув майно на торгах, слід оцінювати в кожному конкретному випадку окремо. З матеріалів цієї справи та з встановлених фактів зазначених в рішеннях суддів, які не ким не заперечувалися під час розгляду цієї справи, можливо встановити, що виконавчі дії приватного виконавця Пишного А. В. у виконавчому провадженні № [NUMBER] з моменту відкриття цього провадження були спрямовані та обмежилися виключно реалізацією наперед визначеного нерухомого майна боржника, що є порушенням основних засад виконавчого провадження та ставить під сумнів законність його результатів. Крім того електронні торги 30 січня 2023 року були проведені без належного ознайомлення усіх сторін виконавчого провадження з результатами оцінки майна, що тягне за собою недійсність звіту про оцінку арештованого майна. Спростовуючих доказів зазначеного суду не надано. Отже під час розгляду цієї справи суду не надано доказів, що приватним виконавцем Пишним А. В. під час підготовки до проведення електронних торгів було дотримано встановленого порядку реалізації арештованого майна. Разом з тим, під час розгляду цієї справи стороною позивача доведено та надані належні докази щодо порушення прав позивачів у володінні та користуванні спірною квартирою. Матеріали справи містять беззаперечні докази, що відповідачка [PERSON] набула право власності під час проведення електронних торгів, які були проведені без дотриманого встановленого порядку реалізації арештованого майна. Крім того отримала від позивачів повний розрахунок за квартиру [ADDRESS] , таким чином повернула всі свої витрачені кошти за спірну квартиру. Однак продовжує володіти зазначеною квартирою, а отже суд констатує, що таке заволодіння спірною квартирою відбувається без відповідної правової підстави. Отже спірна квартира вибула з володіння власників поза їх волею без прийняття ними відповідного рішення, а тому наявні законні підстави для її витребування від відповідачки. Такий спосіб захисту відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. До того ж, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Аналізуючи зазначене вище, суд дійшов до висновку, що такий спосіб захисту позивачів в суді є належним. Захистити своє право власності в інший спосіб ніж судовий, позивачі не зможуть, тому звернення позивачів з позовною вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння, є належним способом захисту прав та законних інтересів позивачів. А тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 15140,00грн.

Outcome: approved