Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

У квітні 2025 року в електронній формі через особистий кабінет системи «Електронний суд» Бойко Олена Сергіївна, діючи в інтересах Акціонерного товариства «Таскомбанк» (далі по тексту - позивач, кредитодавець, АТ «Таскомбанк»), звернулась до Дарницького районного м. Києва із позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, позичальник, [PERSON] ) про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 28 вересня 2023 року між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] було укладено заяву-договір № 3716369-028 про надання споживчого кредиту «Зручна готівка Максимум» (надалі - Кредитний договір) на суму 102 900,00 грн, строком на 60 місяців. Відповідно до умов цього договору, процентна ставка за користування кредитними коштами становила 0,01 % річних, а плата за обслуговування кредитної заборгованості (щомісячна комісія) визначена у розмірі 2,9 % від суми кредиту. Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений в Кредитному договорі. Отже, позивач свої обов`язки за Кредитним договором виконав в повному обсязі. Після укладення Кредитного договору відповідач виконував зобов`язання лише частково. Попри неодноразові повідомлення банку про наявність простроченої заборгованості та необхідність її погашення, борг залишився непогашеним. Станом на 07 квітня 2025 року за Заявою-договором № 3716369-028 від 28 вересня 2023 року утворилася заборгованість у розмірі 111 699,65 грн, у тому числі: 80 601,29 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3,96 грн - заборгованість за відсотками, 31 094,40 грн - заборгованість по комісії. У зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість за Заявою-договором № 3716369-028 від 28 вересня 2023 року про надання кредиту готівкою на власні потреби у розмірі 111 699,65 грн, що складається з основної суми кредиту, процентів та комісії станом на 07 квітня 2025 року, а також понесені судові витрати. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 23 квітня 2025 року для розгляду справи визначено суд у складі головуючого судді Мицик Ю.С. Фактично справу передано судді згідно реєстру передачі справ 24 квітня 2025 року. 05 червня 2025 року на електронну адресу суду надійшла відповідь від Міністерства соціальної політики України, що [PERSON] перебуває на обліку внутрішньо переміщених осіб з 31 травня 2016 року та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , з 01 червня 2019 року. Ухвалою від 05 червня 2025 року суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами та встановив строк на подання заяв по суті справи. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялась ухвала про відкриття провадження. Відповідно до реєстру відправки та відомостей із вебсайту «Укрпошта», у розділі відстеження міжнародних відправлень та відправлень по Україні - встановлено, що лист із ухвалою суду від 05 червня 2025 року адресований відповідачу знаходиться у статусі: «Повернення відправнику (Одержувач відсутній за вказаною адресою)». Відповідно до п. 2 ч. 7 с. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідачів дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідачем відзив не подано. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 28 вересня 2023 року [PERSON] підписано Заяву-договір про надання споживчого кредиту № 3716369-028. Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору АТ «Таскомбанк» надає позичальнику споживчий кредит на власні потреби на загальну суму 102 900,00 грн, комісія за надання кредиту (за наявності, зокрема база рахунку, порядок обчислення та сплати) становить 2,9 %, що складає 2 900,00 грн. Сума комісії фіксована, застосовується на весь строк кредиту, сплачується одноразово при надання кредиту. Строк кредитування становить 60 днів. Процент за користування кредиту - 0,01 % річних. Розмір процентної ставки фіксований та застосовується на весь строк кредиту і не можу бути збільшений без письмової згоди позичальника. Згідно з п.п. 1.2.5. Кредитного договору кредитні кошти надаються шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] відкритий в АТ «Таскомбанк», операції за яким здійснюються позичальником з використання електронних платіжних засобів або без їх застосування, в залежності від наявності/відсутності в позичальника Електронного платіжного засобу (платіжної картки). Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору, Відповідач підтверджує, що Банк надав в письмовій формі та в повному обсязі інформацію, згідно Закону України «Про захист прав споживачів», та Закону України «Про споживче кредитування». Відповідач підтверджує, що на момент укладення Заяви - договору попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами та правилами надання споживчого кредиту в тому числі вартістю споживчого кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про загальну вартість споживчого кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та загальними втратами за споживчим кредитом, а також з будь-якою іншою інформацією, надання якої вимагає законодавство України, в тому числі інформацією, надання якої передбачено нормативними документами НБУ, які йому роз`яснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими цілком згодний (п. 2.2. Кредитного договору). Відповідно до п. 2.6 відповідач погоджується з тим, що зобов`язаний повертати кредит щомісячно у строки відповідно до графіку платежів, що містяться в Додатку № 1 до цієї Заяви-договору, що є її невід`ємною частиною. Відповідно до п. 3.1.1 Заяви-договору відповідач зобов`язався належним чином виконувати усі умови даного договору та взяті на себе зобов`язання. Відповідно до п. 3.1.2. у строки обумовлені Заявою-договором, повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання. Відповідно до п. 3.3.1 банк має право вимагати від позичальника належного виконання взятих на себе зобов`язань відповідно до Заяви-договору. Відповідно до п. 3.3.2. При виникненні простроченої заборгованості за основною сумою боргу за кредитом та/або процентами більше ніж на один місяць, а також в інших випадках, передбачених Заявою- договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів, та стягнути заборгованість в примусовому порядку. Відповідно до п.5.3 Кредитного договору при несплаті заборгованості за кредитом, за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, а також сум комісій, у встановлений договором термін, Банк нараховує, а клієнт сплачує банку штрафи: штраф 1 - у розмірі 300,00 грн. нараховується на сьомий день виходу на прострочку. Штраф нараховується стільки разів скільки клієнт буде порушувати умови договору. Відповідно до п. 5.5 Заяви-договору, сторони домовились, що при достроковому повному погашенні кредитної заборгованості, клієнт сплачує банку проценти, за обслуговування кредитної заборгованості за фактичну кількість днів користування кредитом у відповідному розрахунковому періоді, та комісію за обслуговування кредитної заборгованості за поточний розрахунковий період у повному обсязі. Підписанням та поданням Заяви-договору, позичальник підтвердив, що він попередньо ознайомлений та у письмовій формі у повному обсязі отримав від Банку інформацію, визначену ст. 9 Законом України «Про споживче кредитування». Згідно з п. 5.15 Кредитного договору, Заява-договір набуває чинності з моменту її підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. З матеріалів справи вбачається, що 29 вересня 2025 року позивачем, на виконання умов Заяви-договору № 3716369-028 від 28 вересня 2023 року про надання кредиту готівкою на власні потреби, було здійснено перерахування кредитних коштів на банківський рахунок відповідача [PERSON] № [NUMBER] (код отримувача [NUMBER] ). Згідно з платіжною інструкцією № 1220621007 сума переказу склала 102 900,00 грн. В графі «Призначення платежу» зазначено: «перерахування коштів згідно з кредитною угодою № 3716369-028 від 28.09.2023, [PERSON] , без ПДВ» [а.с. 15]. Отже, позивач, свої обов`язки за Кредитним договором виконав в повному обсязі. 20 січня 2025 року позивачем на адресу відповідача [PERSON] було направлено письмове повідомлення-вимогу № 19047/70 про необхідність дострокового погашення заборгованості за Заявою-договором № 3716369-028 від 28 вересня 2023 року. Підставою для направлення зазначеної вимоги стало тривале невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, що призвело до утворення простроченої заборгованості [а.с. 36-38]. Згідно з розрахунком заборгованості по кредитному договору № 3716369-028 від 28 вересня 2023 року, станом на 07 квітня 2025 року у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 111 699,65 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту - 80 601,29 грн; заборгованості за відсотками - 3,96 грн; заборгованості по комісії - 31 094,40 грн [а.с. 26]. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст. 612 ЦК України). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Враховуючи викладене позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту у розмірі 80 601,29 грн та стягнення заборгованості по процентам у розмірі 3,96 грн підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості по комісії у розмірі 31 094,40 грн, то судом встановлено наступне. 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Відповідно до ч. 1-2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на момент укладення договору) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Згідно з частиною другою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що: «у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Враховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні договору, то положення пункту 1.4 договору про надання споживчого кредиту № 2506911-045 від 12.11.2021 року та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23. Враховуючи вищевикладене вимога позивача про стягнення з відповідача 31 094,40 грн, які нараховані, як комісія за обслуговування кредитної заборгованості є безпідставною, а тому задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Отже враховуючи, що рішенням суду позовні вимоги задоволено на 72 %, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд покладає на відповідача понесені позивачем судові витрати в розмірі 1 744,13 грн.

Outcome: partial