Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

27 червня 2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 16\~279,19 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого рогу від 30.05.2019 з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжував навчання. До серпня 2021 року аліменти сплачувалися відповідачем вчасно, проте у подальшому з серпня 2021 року по березень 2022 року грошові кошти на утримання сина припинилися. Згідно з довідкою наданою виконавчою службою у відповідача виникла заборгованість зі сплати аліментів у період з серпня 2021 року по лютий 2022 року у розмірі у загальній сумі 16\~279,19 грн (13\~738,44 грн за 2021 рік і 2540,75 грн за 2022 рік). Відповідно до вказаної довідки позивачем був проведений розрахунок пені, яка склала 18\~373,87 грн, але у відповідності до норм чинного законодавства, пеня має складати не більше 100 відсотків від суми заборгованості, отже розмір пені має складати 16\~279,19 грн, які позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою судді від 14 липня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено розгляд справи на 28 липня 2025 року, роз`яснено сторонам їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи. Ухвалою суду від 28 липня 2025 року відкладено судовий розгляд справи на 29 вересня 2025 року за клопотанням позивача. 29 вересня 2025 року за клопотанням позивача про надання їй часу для уточнення розрахунку заборгованості та пені оголошено перерву в судовому засіданні до 31 жовтня 2025 року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила задовольнити позов і стягнути з відповідача на її користь пеню за несвоєчасну сплату аліментів за 7 місяців у період з серпня 2021 року по лютий 2022 року у розмірі 16\~279,19 грн, який дорівнює сумі заборгованості по аліментам за вказаний період. Відповідач [PERSON] повторно не з`явився до суду, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини своєї неявки не повідомив, відзив не подав. Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 280 ЦПК України за наявними в ній доказами (заочний розгляд). Суд, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до частин 1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками повнолітнього [PERSON] , [INFO] , на утримання якого на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 30 травня 2019 року стягнуті з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходів), до закінчення навчання, але не більше ніж до 23-х років (а.с. 9-10). Відповідно до розрахунку начальника Саксаганського відділу ДВС у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) О. Новікової заборгованість [PERSON] , який зобов`язаний сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини щомісячно на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, на користь [PERSON] , згідно виконавчого листа № 2/212/1349/19 виданого 23.07.2019, за період з 01.08.2021 року по 01.04.2022 року нараховано 13\~738,44 грн (серпень-грудень 2021 року), 2540,75 грн (січень 2022 року), які не сплачені своєчасно (а.с. 28). Згідно зі Звітом про здійснені відрахування та виплати відділом освіти виконкому Центрально-Міської районної у місті ради за постановою від 07.02.2022 ВП № 59649022 виданою за виконавчим листом № 2/212/1349/19 від 23.07.2019 за період з лютого 2022 року по січень 2024 року з заробітної плати [PERSON] утримувалися грошові кошти у розмірі 50% , у тому числі на погашення заборгованості. Відповідно до ст.\~71 Закону України «Про виконавче провадження»\~визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому\~Сімейним кодексом України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. За\~положеннями ст. 195 СК України\~заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. При розрахунку заборгованості, суд бере до уваги надану позивачем розрахунок державного виконавця, яким визначено, що розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , 2001 р.н., за період\~з серпня 2021 року по січень 2022 включно становить 16\~279,19 грн.\~ При цьому суд враховує відсутність відомостей про оскарження вказаного розрахунку заборгованості в судовому порядку, в матеріалах справи відсутні докази на спростування цього боргу. Стаття 196 СК України\~передбачає, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене\~ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили. Як роз`яснено у п. 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~роз`яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена уст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту\~ст. 196 СК України, суд\~повинен встановити факт заборгованості зі сплати аліментів і наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене\~ст. 196 СК України, не пов`язується з дотриманням державним виконавцем вимог\~Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до вимог\~ст. 18 ЦПК України\~судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами. Виходячи з наведеного, законодавець не ставить обов`язок по сплаті аліментів, у разі обізнаності платника аліментів про їх стягнення, в залежність від стягнення таких за виконавчим листом шляхом відрахування із заробітної плати чи іншого доходу, оскільки судові рішення, що набрали законної сили, підлягають обов`язковому виконанню. Доказів того, що заборгованість за аліментами виникла внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками, матеріали справи не містять, а тому, звертаючись до суду з цим позовом, позивач набула право на стягнення з відповідача неустойки, виходячи із розміру заборгованості за аліментами за заявлений нею період. Згідно із ч. 1\~ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У\~статті 196 СК України\~не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення пені у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої\~статті 196 СК України\~пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму (постанова Верховного Суду України від 25 квітня 2018 року, справа №572/1762/15-ц). Перевіривши поданий суду розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, суд вважає, що розмір пені позивачем обраховано вірно, у тому числі із дотриманням вимог ч. 1 ст. 196 СК України щодо обмеження її розміру 100 відсотками заборгованості. Будь-яких інших належних та допустимих доказів того, що державний виконавець при складанні розрахунку заборгованості по сплаті аліментів не врахував платежі відповідача зі сплати аліментів у спірний період, суду не надано. З огляду на викладене, з урахуванням положень\~ст. 196 СК України, суд доходить висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення сплати аліментів у період з серпня 2021 року по січень 2022 року у сумі 16\~279,19 грн. підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved