Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Переверзєва О. О. звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 17.02.2025 [PERSON] надав у борг [PERSON] кошти в сумі 18500 доларів США, про що був складений договір позики грошей. Відповідач за зазначеним договором зобов`язався повернути борг до 15.03.2025 включно. Позика є безвідсотковою. Договір позики підписаний власноруч відповідачем. На день звернення до суду сума боргу позивачу не повернена. Просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг в розмірі 18500 доларів США, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн та 7694,21 грн судового збору. Позовна заява надійшла до суду 03.06.2025. Ухвалою головуючого судді від 12.06.2025, після отримання відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. [PERSON] у підготовче судове засідання 10.07.2025, 19.09.2025 не з`явився. 19.09.2025 підготовче провадження у справі закрито, призначено судовий розгляд на 06.10.2025, який відкладений на 30.10.2025 через неявку відповідача. Відповідач у судове засідання не з`явився, має зареєстрований кабінет у підсистемі «Електронний суд», всі судові повістки на означені дати доставлені до його електронного кабінету. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Таким чином, [PERSON] належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. На підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України судом вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності та ухвалення заочного рішення. Дослідивши надані докази, суд дійшов таких висновків. 17 лютого 2025 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики грошей, за яким позикодавець передав, а позичальник отримав від позикодавця грошові кошти в розмірі 18500 доларів США. Позичальник зобов`язується повність повернути позикодавцю суму позики в строк до 15 березня 2025 року. Сторони домовились, що позикодавець не має права вимагати від позичальника повернення суми позики до настання цього строку. Сторони домовились, що повернення грошей в розмірі 18 500 доларів США в строки, установлені в п. 3 цього Договору, будуть підтверджені розпискою, яка буде зроблена позикодавцем власноручно з зазначенням суми та строку повернення грошей. В разі несвоєчасного виконання позичальником грошового зобов`язання позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцеві неустойку у розмірі 10 % від залишку суми на момент повернення та штраф у розмірі 10 % від залишку суми на момент повернення за кожен день прострочення. При повному розрахунку, відповідно до умов цього договору, передбаченого п. 3 цього договору, примірник цього договору, що зберігається у позикодавця, буде переданий позичальнику з відміткою про повне отримання грошей (а.с. 28). Сторона позивача надала суду свій примірник оригіналу договору позики грошей від 17 лютого 2025 року, що свідчить про те, що станом на день надання суду цього доказу (26.06.2025) відповідач свої зобов`язанні за договором позики грошей не виконав (а. с. 28). За відсутності відзиву на позов та будь-якого спростування обставин, наведених стороною позивача, суд дійшов висновку, що на день ухвалення судом рішення позика не повернена у повному обсязі і заходи щодо її повернення хоча б частково відповідачем не вживались. Відповідно до\~ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд дійшов висновку, що зміст договору позики грошей від 17 лютого 2025 року між [PERSON] та [PERSON] з достатньою повнотою підтверджує отримання відповідачем грошових коштів, строк їх повернення та умови підтвердження факту повернення грошей. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України). Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею\~1046\~ЦК\~України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.\~1047\~ЦК\~України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відтак письмова форма договору позики сторонами дотримана, валюта грошового зобов`язання та строк його виконання визначені. Статтею 545 ЦК України встановлено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, приписи ст. 545 ЦК України передбачають презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що станом на день розгляду справи судом договір позики грошей відповідачем не виконаний, у зв`язку з чим права позикодавця підлягають судовому захисту. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. При цьому не встановлено заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав, а згідно зі ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Велика Палата Верховного Суду у справі №373/2054/16 дійшла висновку, що чинне законодавство не містить заборони на виконання грошових зобов`язань в іноземній валюті, якщо вона прямо передбачена у договорі. У випадку отримання позики в іноземній валюті позичальник зобов`язаний повернути саме ту суму й у тій валюті, в якій було надано позику, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, ні укладення, ні виконання зобов`язань у валюті не суперечать вимогам законодавства. Суд має право ухвалити рішення про стягнення суми боргу в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 1046, ч. 1 ст. 1049 ЦК України, належним виконанням позикового зобов`язання є повернення коштів у строки, розмірі та валюті, визначених договором, а не автоматично у національній валюті. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати ВС від 4 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц. Таким чином, позовні вимоги по стягненню боргу за договором позики підлягають задоволенню. Позовні вимоги про стягнення передбачених договором неустойки та штрафу не заявлені. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. При пред`явлені позову представником позивача [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 7694,21 грн (а. с. 1), який підлягаю стягненню з відповідача. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення\~неспівмірності витрат\~покладається на\~сторону,\~яка заявляє\~клопотання про\~зменшення витрат\~на оплату\~правничої допомоги\~адвоката,\~які підлягають\~розподілу між\~сторонами. При пред`явленні позову сторона позивача зазначила розмір витрат на правничу допомогу 20000 грн (а. с. 3). На підтвердження витрат на правничу допомогу надані: ордер адвоката Переверзєва О. О. від 29.05.2025; договір про надання правничої допомоги від 25.04.2025, укладений між Адвокатським об`єднанням «РЯБІНІН, ПЕРЕВЕРЗЄВ та ПАРТНЕРИ» в особі адвоката Переверзєва О. О. та [PERSON] , предметом договору є надання правничої допомоги з приводу подання позову про стягнення грошових коштів за договором позики грошей від 17.02.2025; Акт прийняття-передачі наданих послуг від 25.04.2025, підписаний керівником адвокатського об`єднання та [PERSON] ; корінець від прибуткового касового ордеру відповідно до якого адвокатським об`єднанням 25.04.2025 прийнято від [PERSON] 20000 грн (а. с. 5-12). Клопотань від відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не надходило, доказів неспівмірності витрат позивача на оплату правничої допомоги адвоката Переверзєва О. О. не надавалось. Таким чином судом, встановлено, що позивач на підставі належним чином оформленого договору та ордера отримав правничу допомогу від адвоката Переверзєва О. О., який підготував позовну заяву, систематично звертався до суду з заявами та клопотаннями, пов`язаними з судовим розглядом справи та його витрати на правничу допомогу складають 20000,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved