Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що вони проживають в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . У липня 2023 року вони дізналися, що на підставі заяви [PERSON] Олександрійською сільською радою Рівненського району Рівненської області усі члени сім`ї зняті з реєстраційного обліку з місця проживання у будинку. Позивачі вважають дії Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області неправомірними. Тому звернулися до суду та просять зобов`язати відповідача поновити реєстрацію їх місця проживання з 06.07.2023 року; та стягнути судові витрати з відповідача. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 04.04.2025 р. було відкрито провадження у справі та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 18.04.2025 р. 19.05.2025 р. надійшло клопотання від представника позивачів про долучення доказів. 24.06.2025 р. надійшло клопотання від представника позивачів про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області - [PERSON] . Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Справа слухалась у відкритому судовому засіданні, а сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи. Відтак, суд у відповідності до вимог ч. 5 ст. 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. В судовому засіданні, яке було призначено на 24.06.2025 року позивачка [PERSON] позов підтримала та просила його задоволити. Пояснила про обставини, описані в позові. В подальші судові засідання не з`явилася. Представник позивачки адвокат Дем`яненко Л.П. в судовому засіданні позов підтримала та просила його задоволити. В подальшому подала заяву, згідно якої просить справу розглядати без її участі та без участі позивачів. Позов підтримує та просить його задоволити. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Про місце, дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином. Від їх імені діє адвокат Дем`яненко Л.П. Представник Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області в судове засідання не з`явився. Згідно поданої заяви просить справу розглядати без їх участі за наявними у справі матеріалами. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Про дату, місце та час розгляду справи повідомлялася належним чином. В судове засідання, яке було призначено на 20.08.2025 року, подала клопотання про відкладення розгляду справи. В подальшому ніяких заяв від [PERSON] не надходило. Представник третьої особи - адвокат Орловська Я.Б. в судове засідання не з`явилася. Повторно подала клопотання про відкладення розгляду судового засідання. Однак доказів поважності неявки в судове засіданні суду не було надано. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін чи учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд вважає, що справу можливо розглянути на підставі наявних доказів, участь сторін у справі не є обов`язковою. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Короткий зміст заяв по суті справи. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] вселилася в 1992 році у якості дружини [PERSON] зі згоди його власників і батьків чоловіка - [PERSON] і [PERSON] в житловий будинок [ADDRESS] . Там же народилася [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Після смерті [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] усі позивачі продовжували проживати в житловому будинку [ADDRESS] . В 2019 році [PERSON] звернулася до Рівненського районного суду Рівненської області з позовом, у якому просила усунути їй перешкоди в користуванні майном шляхом виселення позивачів із житлового будинку [ADDRESS] на тій підставі, що вона стала його власником в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 19 травня 2023 року у справі № 570/4472/19 в задоволенні позову [PERSON] було відмовлено повністю. [PERSON] в апеляційному порядку рішення не оскаржувала, і рішення набрало законної сили. Зазначеним рішенням встановлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були членами сім`ї померлих попередніх власників житла, та на даний час проживають у спірному житловому будинку. Враховуючи, що суду не надано жодних доказів наявності у відповідачів іншого житла та приймаючи до уваги відсутність підстав для виселення відповідачів без надання іншого житла, суд прийшов до переконання про відсутність підстав для задоволення позову. Як зазначено у вказаному рішенні, не є підставою для виселення членів сім`ї власника житла, у тому числі й колишніх, сам факт переходу права власності на це майно до іншої особи без оцінки законності такого виселення, яке по факту є втручанням у право на житло у розумінні положень статті 8 Конвенції прав і основоположних свобод на предмет пропорційності, при тому, що як вбачається із змісту позовної заяви [PERSON] в належний їй на праві власності даний час житловий будинок вказані у позові особи вселилася з дозволу його власника. Незважаючи на вищевикладене, в липні 2023 року позивачам стало відомо про те, що 06 липня 2023 року на підставі заяви [PERSON] Олександрійською сільською радою Рівненського району Рівненської області усі члени сім`ї зняті із зареєстрованого місця проживання - будинку [ADDRESS] . На заяву до Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області про поновлення місця реєстрації на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 19 травня 2023 року позивачі отримали відповідь від 07.08.2023 року за № 136, згідно якої [PERSON] , як власник житла, надала усі необхідні документи для зняття позивачів з реєстрації у належному їй в порядку спадкування житловому будинку. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 24.12.2024 року у справі № 570/2432/24 позов [PERSON] в своїх інтересах і інтересах [PERSON] до Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , був задоволений повністю, зобов`язано Олександрійську сільську раду Рівненського району Рівненської області поновити реєстрацію позивачки з сином у житловому будинку [ADDRESS] . Тобто, зазначене рішення суду дало можливість [PERSON] та її сину реалізувати права щодо користування будинком. Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 24.12.2024 року Олександрійською сільською радою Рівненського району Рівненської області не оскаржувалося, набрало законної сили і було виконано відповідачем в добровільному порядку. Разом з тим, на усну пропозицію позивачів у даній справі про поновлення їхньої реєстрації у житловому будинку [ADDRESS] , Олександрійська сільська рада Рівненського району Рівненської області відповіла відмовою, вимагаючи рішення суду з цього питання. Положення законодавства. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За нормами ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Статтями 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Положення цього конституційного принципу закріплені у ч. 4 ст. 9 ЖК України, де визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно з ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Водночас Основний Закон України так само гарантує право кожного на житло, невід`ємною складовою якого є заборона на примусове позбавлення житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (стаття 47 Конституції). Вказане конституційне положення знайшло своє закріплення у ст. 9 Житлового кодексу України, відповідно до якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. З 01 грудня 2021 року набув чинності Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», який регулює відносини у сфері надання публічних послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання. За положеннями п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» зняття повнолітньої особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється, зокрема, за заявою власника житла. Постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 256 затверджено Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування). Згідно з п.п. 50, 61 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265, підставою зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) за заявою власника житла є подання останнім заяви установленої форми згідно з додатком 6, документа, що посвідчує особу (у разі особистого звернення) та документа, що підтверджує право власності на житло, в якому задекларовано/зареєстровано місце проживання (перебування) особи (осіб), що знімається. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється за заявою власника житла без згоди на те зареєстрованої особи. Відповідно до пункту 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» до заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи додаються документи, що підтверджують право на проживання (перебування) в житлі, адреса якого реєструється для проживання (перебування), (відомості про житло (документи), що підтверджують право власності на житло, рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житла, визнання за особою права користування житлом, жилим приміщенням, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи, визначені Кабінетом Міністрів України. Так, в силу вимог Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» та Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) підставою для реєстрації особи за відповідною адресою місця проживання є, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання за особою права користування житлом, жилим приміщенням. У постанові Верховного Суду у справі № 161/5576/23 (провадження № 61-16624св23) від 26 січня 2024 року вказано, що правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що задоволення судом вимоги про вселення [PERSON] дає можливість позивачці реалізації права користування будинком, а також на підставі вже наявного судового рішення звернутись до відповідних органів для поновлення її реєстрації за попереднім місцем проживання. Статтею 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відсутність реєстрації місця проживання за місцем фактичного проживання позивачів суттєво обмежує реалізацію їх прав, що гарантовані Конституцією України, зокрема права на свободу пересування, права на охорону здоров`я тощо. Висновки суду. Таким чином враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, суд оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки позивачі на законних підставах проживають у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Однак після звернення позивачів до відповідача для поновлення її в реєстрації за попереднім місцем проживання, позивачі отримали відмову, отже її право підлягає поновленню в судовому порядку. Відповідачем не спростовано надані докази позивачів, таким чином обставини, на які посилаються позивачі як на підставу заявленого позову, знайшли своє беззаперечне доведення, отже наявні підстави для задоволення позову. Розподіл судових витрат. Судові витрати. За змістом ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Норми ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначають, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Однак, як встановлено в судовому засіданні, Олександрійська сільська рада Рівненського району Рівненської області діяла відповідно до вимог законодавства. Оскільки відповідно до Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» зняття повнолітньої особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється, зокрема, за заявою власника житла. Така заява була подана власником житла, яка була залучена до справи позивачами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Тобто, в даному випадку Олександрійська сільська рада Рівненського району Рівненської області вчинила дії, спрямовані на зняття позивачів з реєстрації місця проживання за заявою власника майна - [PERSON] . Фактично права позивачів, за захистом яких було спрямоване їх звернення до суду, порушила [PERSON] . Однак, її як відповідача, позивачі не залучили до розгляду справи. А визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивачів. За таких обставин, беручи до уваги вище наведене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення судових витрат з Олександрійської сільської ради Рівненського району Рівненської області на користь позивачів.

Outcome: dismissed