Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

15.09.2025 позивач Приватне акціонерне товариство «УКРГІДРОЕНЕРГО» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 17 серпня 2015 року, з метою закріплення на роботі працівника, забезпечення його високопродуктивної праці та розв`язання соціально-економічної проблеми забезпечення житлом, між Публічним акціонерним товариством «УКРГІДРОЕНЕРГО» та [PERSON] укладено Договір найму житла працівником товариства № 100. Відповідно до умов договору відповідачу передавалася у найм квартира [ADDRESS] . Квартира є власністю товариства, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 17 серпня 2015 року відповідач прийняв житло в найм, що підтверджується актом приймання-передачі житла за Договором № 100 від 17 серпня 2015 року. Пунктом 4.1. розділу 4 Договору сторони погодили строк найманого користування квартирою, що складає 10 (десять) років з моменту прийняття квартири за актом приймання-передачі. 26 червня 2018 року на підставі наказу від 26.06.2018 року № 167/к трудовий договір з відповідачем припинено та відповідно до умов Договору відповідач повинен був повернути квартиру позивачу протягом 5 днів з моменту припинення договору (27 червня - 01 липня 2018 року). 10 вересня 2021 року по справі № 719/217/21 рішенням суду задоволено позовні вимоги ПрАТ «УКРГІДРОЕНЕРГО» щодо виселення [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ) з квартири [ADDRESS] без надання іншого житла. Рішення суду після апеляційного перегляду набрало законної сили. Проте по день подання позовної заяви позивачеві не вдалося виконати рішення суду. Наразі, виконавчі листи від 24.12.2021 року по справі № 719/217/21 не виконані, що підтверджується інформацією про виконавчі провадження № 68429823, № 68430569 та № 68430741 від 09.09.2025, акт приймання-передачі відповідачем не підписано, майно не повернуто у володіння та коритсування позивача. Таким чином, відповідач мав можливість повернути майно, що було предметом найму, але умисно цього обов`язку не виконав. Відповідно до розрахунку ціни позову за договором найму житла № 100 від 17.08.2015 станом на 31.08.2025, наданого позивачем, заборгованість за неустойкою у розмірі подвійної плати за найм за час прострочення (за період з 02 липня 2018 року по 31 серпня 2025 року) 28\~009,20 грн та сума за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 119,71 грн. Загалом позивач просить стягнути з відповідача загальну суму ціни позову у розмірі 28\~128,91 грн, а також судові витрати у розмірі 3\~028,00 грн сплаченого судового збору. Ухвалою судді Новодністровського міського суду Чернівецької області від 17.09.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із викликом сторін. Представники позивача ПрАТ «УКРГІДРОЕНЕРГО» у судовому повідомили, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Пояснили, що 26.12.2016 між сторонами була укладена додаткова угода №\~1 до Договору №\~100 від 17.08.2015. У цій угоді було передбачено: розмір плати за найм на момент укладення договору складає 202,98 грн, у т.\~ч. ПДВ 33,83 грн за один місяць найманого користування. При цьому плата за найм складається з плати за користування житлом і відшкодування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначеного відповідно до п.\~266.5 у т.\~266 Податкового кодексу України. Плата за найм протягом строку дії Договору є динамічною у частині відшкодування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та буде змінюватися автоматично залежно від зміни податку на нерухоме майно, що визначається у відсотках від розміру заробітної плати, який є змінним. Плата за найм в частині плати за користування житлом може змінюватися лише за згодою сторін. Плата за найм не включає в себе комунальні платежі. Відповідач та його представник Батраков М. Ю. у судові засідання не з`явилися, проте 21.10.2025 від адвоката відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог та проведення розгляду справи без участі відповідача та його представника. У наведеній заві останній визнав позовні вимоги у повному обсязі та просив на підстав ч.\~1 ст.\~142 ЦПК України повернути позиачу з бюджету 50\~% судового збору. Заслухавши у судовому засіданні позицію представників позивача, взявши до уваги заяву відповідача, перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов такого висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів сторін та застосованих норм права. Суд установив, що 17 серпня 2015 року, з метою закріплення на роботі працівника, забезпечення його високопродуктивної праці та розв`язання соціально-економічної проблеми забезпечення житлом, між Публічним акціонерним товариством «УКРГІДРОЕНЕРГО» та [PERSON] укладено Договір найму житла працівником товариства № 100. Відповідно до умов договору відповідачу передавалася у найм квартира [ADDRESS] . Квартира є власністю товариства, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 17 серпня 2015 року відповідач прийняв житло в найм, що підтверджується актом приймання-передачі житла за Договором № 100 від 17 серпня 2015 року. 31 травня 2017 року Публічне акціонерне товариство «УКРГІДРОЕНЕРГО» змінило найменування на Приватне акціонерне товариство «УКРГІДРОЕНЕРГО», що підтверджується наказом Міненерговугілля від 31.05.2017 р. № 363, Статутом товариства та випискою з ЄДРПОУ. Пунктом 4.1. розділу 4 Договору сторони погодили строк найманого користування квартирою, що складає 10 (десять) років з моменту прийняття квартири за актом приймання-передачі. Після закінчення строку найму або в разі розірвання/припинення договору найму наймач зобов`язаний передати наймодавцю квартиру, що винаймається, та майно протягом 5 днів з моменту настання відповідної події за актом прийому-передачі (п. 9.1. розділу 9 Договору). 26 червня 2018 року на підставі наказу від 26.06.2018 року № 167/к трудовий договір з відповідачем припинено та відповідно до умов Договору відповідач повинен був повернути квартиру позивачу протягом 5 днів з моменту припинення договору (27 червня - 01 липня 2018 року). У порушення умов Договору відповідач квартиру не повернув і позивач звертався до суду за захистом своїх прав із позовом про виселення відповідача та членів його родини: дружини - [PERSON] (1986 року народження) та дочки - [PERSON] (2012 року народження). У процесі розгляду справи № 719/217/21 суд першої інстанції встановив, що 26 червня 2018 року у зв`язку із припиненням трудових відносин між відповідачем та позивачем припинено строк дії договору. Також встановлено, що відповідач та члени його сім`ї: дружина - [PERSON] та дочка - [PERSON] втратили право користування майном позивача: квартирою [ADDRESS] за договором та мають висилитися із зазначеної квартири. 10 вересня 2021 року по справі № 719/217/21 рішенням суду задоволено позовні вимоги ПрАТ «УКРГІДРОЕНЕРГО» щодо виселення [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ) з квартири [ADDRESS] без надання іншого житла. 25 листопада 2021 року Чернівецьким апеляційним судом апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Новодністровського міського суду Чернівецької області від 10 вересня 2021 року по справі № 719/217/21 залишено без змін. Відповідно до правил застосування преюдиції, викладених у ч.\~4 ст.\~82 ЦПК України, яка визначає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, суд уважає встановленими та доведеними вище зазначені обставини у справі. 24 грудня 2021 року позивач звертався до відповідача з листом щодо виконання рішення суду та добровільного повернення майна (лист за вих №11/1954). 13 січня 2022 року зазначений лист отримано відповідачем, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (копія додається), але майно не повернуто відповідачем. 24 січня 2022 року стягувач у порядку положень Закону України «Про виконавче провадження» звернувся до державної виконавчої служби із заявою та виконавчими листами від 27.12.2021 по справі № 719/217/21 про примусове виконання рішення суду та виселення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень BП № 68429823, В № 68430569 та ВП № 68430741 щодо [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відповідно. 27 грудня 2024 року ПрАТ «УКРГІДРОЕНЕРГО» зверталося до Новодністровського відділу державної виконавчої служби у Дністровському районі Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) із заявами за вих. №11/2749, № 11/2748, № 11/2747 про вжиття заходів з примусового виконання виконавчих ВП № 68429823, ВП № 68430569 та ВП № 68430741 щодо [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відповідно. Наразі, виконавчі листи від 24.12.2021 року по справі № 719/217/21 не виконані, що підтверджується інформацією про виконавчі провадження № 68429823, №68430569 та №\~68430741 від 09.09.2025, акт приймання-передачі відповідачем не підписано, майно не повернуто у володіння та користування позивача. Усі наведені обставини підтверджуються низкою достатніх у своїй сукупності доказів, зокрема, Договором найму житла працівником товариства №\~100 від 17.08.2015%. До договору найму додаються додатки: акт приймання-передачі за договором № 100 від 17.08.2015, відповідно до якого житло передане повністю, зауважень до якості і кількості не було та додаткова угода № 1 до договору № 100 від 17.08.2015 найму житла працівником товариства, у якій було прийнято рішення викласти п. 5.2. розділу 5 «Плата за найм та розрахунки за договором» у новій редакції, інші умови договору залишаються незмінними і обов`язковими для виконання сторонами. Також позивач надав свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія [NUMBER] від 03.11.2014 та Витяг з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності серія НАУ № 621594 на підтвердження того, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] є приватною власністю товариства «УКРГІДРОЕНЕРГО». Відповідно до Наказу № 167/к про припинення трудового договору 26.06.2018 за заявою [PERSON] від 21.06.2018 (вихідний по філії від 25.06.2018) ПрАТ «УКРГІДРОЕНЕРГО» звільнило [PERSON] (таб. № 3033), верстатника широкого профілю 5 розряду електромашинного цеху, 26 червня 2018 року за власним бажанням, про догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку, згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Виплатити [PERSON] грошову компенсацію за невикористану ним щорічну відпустку, у кількості 4 календарні днів, за період з 06.07.2017 по 26.06.2018. Виконавчі листи від 24.12.2021 року по справі № 719/217/21 досі не були виконані, що підтверджується інформацією про виконавчі провадження № 68429823, № 68430569 та № 68430741 від 09.09.2025, акт приймання-передачі відповідачем не підписано, майно не повернуто у власність позивача. Отже, суд уважає доведеною ту обставину, що відповідач мав можливість, але умисно не повернув надану йому квартиру позивачем, яка була предметом найму на підставі вказаного вище договору. Проаналізувавши розрахунок ціни позову, наданий позивачем, а також узявши до уваги пояснення його представників, суд дійшов такого висновку. Статична плата за найм на момент укладення договору становила 124,08 грн та ПДВ 45,08 грн. Тобто сукупно 169,16 грн. У 2018 році коли був звільнений відповідач, плата за найм складала: 169,16 грн статична частина та динамічна частина ? 62,32 ? податок нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сукупно 231, 48 грн. Позивач, заявляючи позовні вимоги про стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі на час прострочення на підставі ст.\~785 ЦК України, проводив розрахунок останньої, не збільшуючи динамічну частину плати за найм щороку, залежно від зростання розміру податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а залишив її також статичною, зафіксувавши її станом на 2018 рік ( на час звільнення найманого працівника - відповідача). Відповідач частково сплатив грошові кошти за прострочення повернення майна у розмірі 11\~790,42 грн за період проживання по грудень, 2021 року. За період з 02.07.2018 по 31.07.2018 сума неустойки у розмірі подвійної плати за найм за час прострочення складає 448,02 грн. З 30 днів липня 2018 року 231,48 грн (затверджена плата за найм за один місяць 2018 року) ((231,48 / 31 день) ? 30 днів) ? 2 = 448,02 грн. За період з 01.08.2018 по 31.08.2025 сума неустойки у розмірі подвійної плати за найм за час прострочення складає 39\~351,60 грн. (231,48 ? 85 місяців) ? 2 = 39\~351,60 грн. Отже, загальна сума неустойки за період з 02.07.2018 по 31.08.2025 складає 39\~799,62 грн (448,02 + 39\~351,60 = 39\~799,62 грн). Таким чином, загальна сума неустойки за прострочення повернення житла, яку розрахував позивач, складає 28\~009,20 грн (39\~799,62 11\~790,42 = 28\~009,20 грн). Сума за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 119,71 грн, а саме 3 % річних від простроченої суми за період з 26.07.2025 по 15.09.2025 у розмірі 119,71 грн (28009,20 ? 3 % ? 52 дні / 365 днів = 119,71 грн). Три відсотки річних позивач нараховував за період з 26.07.2025 (з наступного дня після дня, коли позивач отримав поштові відомості щодо вручення відповідачу вимоги щодо сплати неустойки) по дату звернення з позовом до суду. Тому загальна сума позову, заявлена позивачем, що підлягає стягненню з [PERSON] становить 28\~128,91 грн (28\~009,20 + 119,71 = 28\~128,91). Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 статті 15\~Цивільного\~кодексу\~України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач як на підставу заявлених вимог посилається на те, що слід стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 28\~128,91 грн у зв`язку із порушенням зобов`язання за договором № 100 від 17.08.2015 найму житла працівником товариства. Позаяк [PERSON] та ПрАТ «УКРГІДРОЕНЕРГО» уклали договір найму житла №\~100 від 17.08.2015, за умовами якого відповідачу надавалося житло на строк закріплення на роботі працівника, після звільнення [PERSON] повинен був повернути квартиру протягом 5 днів ПрАТ «УКРГІДРОЕНЕРГО», але умисно цього не зробив. Отже, суд резюмує, що у позивача виникло право вимоги стягнення грошових коштів. Суд погоджується з аргументами позивача, виходячи з таких норм права, які підлягають застосуванню. Щодо обраного способу захисту і стягнення неустойки Реалізуючи право на судовий захист позивач обрав передбачений законом спосіб захисту порушеного права: стягнення з Відповідача неустойки у розмірі подвійної плати за найм за час прострочення повернення майна Позивача, що належить йому на праві власності. Відповідно до приписів статей 15 і 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спосіб захисту прав повинен бути таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Застосування судом будь-якого способу судового захисту вимагає наявності наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу; порушення (невизнання або оспорювання) означеного права/інтересу відповідачем; належність обраного способу судового захисту (3 точки зору адекватності порушення і спроможності його усунути та поновити (захистити) право або інтерес та закріплення положеннями діючого законодавства). Положення статті 16 ЦК України підлягають застосуванню з урахуванням положень статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Частина 1 статті 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч.1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором. Відповідно до частини 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення. Користування майном за договором найму є правомірним, якщо воно відповідає умовам укладеного договору оренди та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмету найму та суб`єктів договірних правовідносин. Відносин найму з неправомірного користування майном можуть регулюватися положеннями договорів, які визначають наслідки неправомірного користування майном та нормами законодавства, які в імперативному порядку застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання в сфері орендних відносин. Неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України є самостійною формою майнової відповідальності у сфері правовідносин найму, яка застосовується у разі (після) припинення Договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів наймодавця після припинення Договору, коли користування майном стає неправомірним. За приписами статті 549 ЦК України - неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частиною першою статті 785 ЦК України регламентовано, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. А частиною другою статті 785 ЦК України передбачено санкцію за порушення такого зобов`язання (якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі,\~наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення). Отже, у розумінні загальних та спеціальних норм права, санкція (неустойка) яка передбачена статтею 785 ЦК України є мірою відповідальності, визначеною законодавцем за неправомірне користування майном після припинення договору. З огляду на те, що зазначена міра відповідальності застосовується до триваючого правопорушення (неповернення майна орендодавцю), санкція також має характер тривалості у часі (зобов`язання сплатити подвійну плату за користування річчю за весь час неправомірного користування майном). Зазначена санкція (неустойка), як така, що визначена спеціальною нормою права має певні особливості у застосуванні в порівнянні з іншими штрафними санкціями, які охоплюються загальними визначеннями статті 230 ГК України та статті 549 ЦК України. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 20.11.2020, ухваленій у справі №\~916/1319/19, погоджується з правовими висновками щодо застосування частини другої статті 785 ЦК України, як особливої міри відповідальності, що визначена законодавцем за правовою природою як неустойка та має певну специфіку у застосуванні щодо непоширення на неї скороченого строку позовної давності (оскільки частиною другою передбачено право сторони стягнути таку неустойку за весь час неправомірного користування майном після припинення дії договору), а зокрема, щодо незастосування до неї положень статті 232 ГК України (який був чинний на час розгляду справи) про припинення нарахування штрафних санкцій по закінченню 6 місяців, оскільки інше передбачено частиною другою статті 785 ЦК України. Щодо податку на додану вартість Справляння податку на додану вартість регулюється розділом V. «Податок на додану вартість» Податкового кодексу України. Статтею 185 ПК України, яка входить до цього розділу,\~об`єктом оподаткування податком на додану вартість (далі - ПДВ) визначено:\~постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до\~статті 186\~цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України; вивезення товарів за межі митної території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.\~\~ Отже, застосування будь-яких заходів юридичної відповідальності за порушення господарських зобов`язань до юридичної особи не віднесено законодавцем до об`єктів оподаткування ПДВ. Відповідно до пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до\~підпунктів 213.1.9\~і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг.\~До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних від простроченої суми та інфляційні витрати, відшкодування шкоди, у тому числі відшкодування упущеної вигоди за рішеннями міжнародних комерційних та інвестиційних арбітражів або іноземних судів, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань. Отже, Податковим Кодексом України як спеціальним нормативним актом, що визначає будь-які питання щодо оподаткування, елементи податку, підстави для надання податкових пільг та порядок їх застосування, не передбачено включення до бази оподаткування податком на додану вартість будь-яких заходів юридичної відповідальності за порушення господарських зобов`язань юридичною особою, а навпаки, прямо зазначено про те, що до складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені). При цьому, для цілей оподаткування законодавцем не передбачено виключень щодо спеціальної неустойки, передбаченої частиною другою статті 785 ЦК України. Виходячи з системного аналізу пункту 9.1 статті 9, підпункту 14.1.179 пункту 14.1 статті 14, статті 180, статті 188 ПК України суд резюмує, що податок на додану вартість (ПДВ) - це загальнодержавний непрямий податок, який входить в ціну товарів (робіт, послуг) та сплачується покупцем (споживачем робіт, послуг), але його облік та перерахування до державного бюджету здійснює продавець (виробник, надавач послуг), тобто особа, що здійснює господарську діяльність (платник податку). Основою для розрахунку ПДВ виступає\~додана вартість - знов створена вартість підприємством за рахунок його власних факторів виробництва (землі, капіталу, робочої сили, підприємництва тощо). Додана вартість (Value Added) це різниця між вартістю продукції, яку випускає підприємство, та вартістю засобів виробництва які ним використовуються; це вартість, яка додається в процесі виробництва товарів до вартості сировини, матеріалів, палива на кожній стадії руху товарів від виробника до споживача; це вартість послуги, яка надана юридичною особою до закупленої сировини та матеріалів своїми факторами виробництва; це чистий внесок фірми у створення товару. Виходячи з аналізу частини другої статті 785 ЦК України суд доходить переконання, що неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення її повернення, враховуючи природу її виникнення, не генерує додану вартість, оскільки не є товаром або послугою, її виникнення не пов`язане з впливом дій виробника/надавача послуг, розмір такої неустойки не залежить від вартості використаних продавцем/надавачем послуг сировини, інших товарів та додаткових послуг. Неустойка, нарахована на підставі частини другої статті 785 ЦК України є спеціальною санкцією за порушення законодавства, вона не може бути об`єктом оподаткування податком на додану вартість в силу своєї правової природи як міри відповідальності. З огляду на таке, суд уважає, що при розрахунку розміру неустойки згідно з частиною другою статті 785 ЦК України за неповернення майна з найму після припинення дії договору найму до її складу не включається податок на додану вартість, який мав би сплачуватися орендарем орендодавцю у випадку правомірного користування майном. Наведена позиція викладена у постанові від 20.11.2020, ухваленій у справі №\~916/1319/19. Отже, належним способом захисту порушеного права власності ПрАТ «Укргідроенерго» є стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за найм за час прострочення повернення відповідачем квартири [ADDRESS] , не включаючи до такої плати ПДВ. Статична плата за найм на момент укладення договору становила 124,08 грн та ПДВ 45,08 грн. Тобто сукупно 169,16 грн. У 2018 році коли був звільнений відповідач, динамічна частина плати за найм складала: ? 62,32 ? податок нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Отже, розрахунок неустойки слід проводити , відштовхуючись від суми: 124,08 + 62,32 = 186,40 грн. Подвоєний її розмір 372,8 грн. За період з 02.07.2018 по 31.07.2018 сума неустойки у розмірі подвійної плати за найм за час прострочення складає 360,77 грн. За 30 днів липня 2018 року 186,40 грн ((186,40 / 31 день) ? 30 днів) ? 2 = 360,77 грн. За період з 01.08.2018 по 31.08.2025 сума неустойки у розмірі подвійної плати за найм за час прострочення складає 31\~688 грн. 372,8 ? 85 місяців = 31\~688 грн. Отже, загальна сума неустойки за період з 02.07.2018 по 31.08.2025 складає 360,77 + 31\~688 = 32\~048,77 грн). Відповідач частково сплатив грошові кошти за прострочення повернення майна у розмірі 11\~790,42 грн за період проживання по грудень, 2021 року. Таким чином, загальна сума неустойки за прострочення повернення житла, що підлягає до стягнення з відповідача складає 32\~048,77 11\~790,42 = 20\~258,35 грн. 3\~%\~річних від\~простроченої суми\~ за\~період з\~26.07.2025\~по 15.09.2025\~складають:\~20\~258,35 ? 3 % ? 52 дні / 365 днів = 86,58 грн. Три відсотки річних позивач нараховував за період з 26.07.2025 (з наступного дня після дня, коли позивач отримав поштові відомості щодо вручення відповідачу вимоги щодо сплати неустойки) по дату звернення з позовом до суду. Тому загальна сума позову, що підлягає стягненню з [PERSON] становить 20\~344,93 грн (20\~258,35 + 86,58 = 20\~344,93). Таким чином, суд доходить переконання про те, що позовні вимоги у частині стягнення грошових коштів за неустойкою та за прострочення виконання грошового зобов`язання є підставними у розмірі 20\~344,93 грн. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст.\~13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно зі ст.\~206 ЦПК\~України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Проте, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення\~частково шляхом стягнення з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «УКРГІДРОЕНЕРГО» сукупно ціни позову 20\~344,93 грн. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Згідно зі ст.133\~ЦПК\~України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові-на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір у розмірі 3\~028,00 грн. Суд задовольнив позов частково на суму 20\~344,93, ціна позову складала 28\~128,91 грн. (20\~344,93 ? 100\~%) ?28\~128,91 = 72,33\~%. 3028 ?72,33\~% = 2\~190,14 грн судового збору підлягають до стягнення з відповідача. Згідно з ч.\~1 ст.\~142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Суд наголошує, що судове засідання у справі 08.10.2025 не проводилося у зв`язку з відпусткою судді, отже, вважає, що заява відповідача про визнання позову була подана до початку розгляду справи по суті, який відбувся 21.10.2025. Виходячи із наведеного та з урахуванням приписів ч.\~1 ст.\~142 ЦПК України суд убачає за доцільне\~повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (1\~095,07 грн), а інші 50 відсотків (1\~095,07 грн) стягнути з відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: partial