Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

[PERSON] 19 травня 2025 року звернувся до із позовом до Самбірської міської ради Львівської області, третя особа [PERSON] в якому просив визнати за ним право власності на 39/100 частин земельної ділянки площею 0,0793 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 4610900000:04:070:0015, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами. Згідно рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області від 06.10.1950 року, [PERSON] , 1909 року народження, виділено земельну ділянку по [ADDRESS] площею 600 кв. м. У висновку на реєстрацію домоволодіння від 27.11.1953 року зазначено, що новозбудоване домоволодіння по [ADDRESS] належить [PERSON] . 29.12.1970 року [PERSON] подарував 1/2 частину даного будинку своєму синові [PERSON] , 1932 року народження. 11.10.1991 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір довічного утримання. [PERSON] помер [INFO] . Згідно технічного паспорта від 08.07.1991 року наявна інформація про співвласників будинку по [ADDRESS] : [PERSON] - 1/2 частина та [PERSON] -1/2 а також інформація про земельну ділянку у їх спільному користуванні по факту площею 779 кв.м. Співласники користувалися земельною ділянкою порівну, яку розділяла огорожа (паркан) між співвласниками. [INFO] [PERSON] помер і в спадкові права після його смерті вступили його дружина [PERSON] та сини: [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] прийняв спадщину, але не оформив свідоцтво на спадщину, помер [INFO] . Позивач [PERSON] успадкував ту частину спадщини після смерті [PERSON] свого діда, як онук, за правом представлення, яка належала за законом його батькові [PERSON] . Ще за життя [PERSON] третя особа [PERSON] самовільно здійснила добудову окремих приміщень до своєї частини будівлі і як наслідок, площа її частини будинку збільшилася з 135,4 кв.м до 153,9 кв.м. Даний факт підтверджується технічним паспортом від 12.03.2001 року. У березні 2001 року [PERSON] спадкоємиця першої черги та [PERSON] звернулися до Самбірської міської ради із заявою вх. №1226 від 30.03.2001 року прийняти в експлуатацію раніше проведені добудови, а саме за [PERSON] - сіни, тамбур, на місці гаражу - магазин, а за [PERSON] -гараж (який є окремою спорудою на подвір`ї). У цій же заяві просили закріпити земельні ділянки, відкрити окремі вуличні номери. Рішенням Самбірської міської ради від 22.05.2001 року № 203 прийнято в експлуатацію самовільно добудовані та реконструйовані будівлі. У червні 2001 року [PERSON] та [PERSON] вчергове звернулися до Самбірської міської ради із заявою в якій просили присвоїти їхнім часткам будинку окремі вуличні номери, а земельну ділянку розділити порівну по 389,5 кв.м. Рішенням Самбірської міської ради від 21.06.2001 року № 260 затверджено нові ідеальні частки будинковолодіння по [ADDRESS] та вирішено переоформити право власності: за [PERSON] 61/100 частини, за [PERSON] - 39/100 частини, а земельну ділянку закріплено за кожним площею 389,5 кв. м. 13.08.2001 року виконкомом Самбірської міської ради видано свідоцтво про право власності серії [NUMBER] , в якому зазначено, що будинок по [ADDRESS] належить [PERSON] в частці 39/100. 18.09.2001 року виконкомом Самбірської міської ради видано свідоцтво про право власності серії [NUMBER] , в якому зазначено, що будинок по [ADDRESS] належить [PERSON] в частці 61/100. Державним нотаріусом Мариняк Н.М. 16.07.2010 року видано [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частки від 39/100 частин житлового будинку будинок по [ADDRESS] . [PERSON] померла [INFO] . В спадкові права після її смерті вступив спадкоємець першої черги - ії син [PERSON] , який проживав разом з померлою на час її смерті. [PERSON] прийняв спадщину, але не встиг за життя її оформити. В травні 2021 року [PERSON] повідомила позивача, що їй належить 61/100 земельної ділянки на підставі державного акта на землю. 08.06.2021 року [PERSON] отримав Витяг з Самбірського відділу Держгеокадастру, з якого йому стало відомо, що 08.04.2021 року за [PERSON] проведено державну реєстрацію земельної ділянки в частці 61/100 за адресою [ADDRESS] (кадастровий номер 4610900000:04:070:0015). Після чого 05.09.2021 року [PERSON] звернувся до Самбірської міської ради та отримав копії рішень Самбірської міської ради від 01.07.2003 року за № 39 та від 29.12.2003 року за № 37, якими вирішено передати у власність земельну ділянку по [ADDRESS] площею 793 кв. м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд спочатку у спільну сумісну власність, а потім внесено зміни - у спільну часткову власність - [PERSON] - 61/100, [PERSON] (помер в 1998 році) - 39/100. На підставі зазначених рішень [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №001491 від 03.09.2004 року площею 0,0793 га. [PERSON] у 2022 році звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування вказаних рішень Самбірської міської ради, свідоцтва про право власності на будинок та державного акту на право власності на земельну ділянку. Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львіської області від 03.02.2023 року у справі № 452/409/22 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Постановою Львівського апеляційного суду від 19.06.2023 року рішення суду залишено без змін. Постановою ВС від 04.07.2024 року рішення судів першої та апеляційної інстанції залишені без змін. В постанові ВС зазначено, що «позивачі отримали 16 липня 2010 року свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частку від 39/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] , чим підтвердили свою згоду на розподіл житлового будинку у пропорції 61/39 % а також були обізнані про такий розподіл, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що право позивачів на спадкування не є порушеним, оскільки саме 39/100 частин будинку і належало спадкодавцеві, про що всім сторонам у справі було відомо». [PERSON] помер [INFO] . В спадкові права після його смерті вступив племінник [PERSON] , який прийняв спадщину, та 07.02.2025 року за ним зареєстровано право власності на 26/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав. Отже на день звернення до суду [PERSON] є власником 39/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] , а [PERSON] - 61/100 частин житлового будинку та 61/100 земельної ділянки. Право власності на 39/100 земельної ділянки по [ADDRESS] не було зареєстровано, так як на момент прийняття спадщини після смерті [PERSON] у 2010 році спадкоємцям [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не було відомо про те, що [PERSON] належить 39/100 земельної ділянки на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 001491 від 03.09.2004 року. 12.11.2024 року [PERSON] звернувся до Самбірської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на 39/100 частин земельної ділянки площею 0,0793 га після смерті [PERSON] та отримав відповідь від 12.11.2024 року, в якій йому повідомлено про неможливість видачі такого оскільки право власності зареєстроване після смерті спадкодавця та не надані правовстановлюючі документи на вищевказане майно. Це в свою чергу унеможливлює оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку та рекомендовано звернутися до суду. З відповідей Самбірської міської ради та Головного управління Держгеокадастру у Львіській області на запити представника позивача вбачається, що на підставі рішень Самбірської міської ради від 01.07.2003 року за № 39 та від 29.12.2003 року за № 37, виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №001491 від 03.09.2004 року площею 0,0793 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд [PERSON] . Земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадарсті 08.04.2021 року на підставі технічної документації із землеустрою. Інформація про звернення [PERSON] та його спадкоємців про приватизацію ціє ділянки відсутня. Однак підтверджено, що 39/100 частин вищезазначеної земельної ділянки належить [PERSON] на підставі державного акту на праві власності на земельну ділянку серії ЛВ №001491 від 03.09.2004 року. Оскільки спірна земельна ділянка сформована як об`єкт цивільних прав, право власності на неї може бути успадковано позивачем, разом з тим так як правовстановлюючий документ за життя спадкодавцем не був отриманий, це є перешкодою у видачі свідоцтва про право власності на спадщину із яким закон пов`язує здійснення права спадкування на нерухоме майно. З огляду на наведені обставини, позивач просить позов задовольнити (а.с.1-7). Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30 травня 2025 року дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків терміном десять днів з дня вручення йому копії цієї ухвали (а.с.92-93). Позивач 13 червня 2025 року подав до суду заяву про усунення недоліки зазначені у вищезазначеній ухвалі судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30 травня 2025 року про залишення позовної заяви без руху (а.с.96-97). Ухвалою суду від 17 червня 2025 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду; визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали; призначено у справі підготовче засідання на 16 липня 2025 року; роз`яснено відповідачу право подати у строк до 16 липня 2025 року відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), що підтверджують заперечення проти позову; третій особі - право подати у строк до 16липня 2025року письмові пояснення щодо даного позову; витребувано у Самбірської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті [PERSON] (а.с.101). Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався; 16.07.2025 року до суду надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання без участі представника позивача (а.с.114-116). Також 16.07.2025 року через систему «Електронний суд» до суду надійшли пояснення представника третьої особи адвоката Рісної Ю.Б., в яких зазначено, що у третьої особи відсутні будь-які заперечення щодо визнання за позивачем права власності на 39/100 земельної ділянки, разом з тим, представник просила врахувати, що в провадженні Самбірського міськрайонного суду Львівської області перебуває цивільна справа № 452/2623/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Самбірська міська рада Львівської області, про поділ житлового будинку, земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , та визнання права власності на ці об`єкти. Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці кадастровий номер 4610900000:04:070:0015. Справа перебуває на стадії розгляду. Враховуючи принцип, що «земельна ділянка слідує за нерухомим майном», то приоритетним є першочергове вирішення спору щодо поділу будинку, а поділ земельної ділянки є похідним від результатів поділу будинку. Крім того зазначено, що [PERSON] ніколи не заперечувала право позивача на вказану частину земельної ділянки, однак позивач з невідомих причин більше 15 років зволікав з оформленням правовстановлюючих документів на земельну ділянку (а.с.125-128). Ухвалою суду від 17 липня 2025 року у задоволенні клопотання представника третьої особи адвоката Рісної Ю.Б. про об`єднання цивільних справ: № 452/2623/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Самбірська міська рада Львівської області, про поділ житлового будинку та визнання права власності та № 452/1697/25 за позовом [PERSON] до Самбірської міської ради Львівської області, третя особа [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, в одне провадження відмовлено. Закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.142-143). 01 серпня 2025 року до суду надійшла копія спадкової справи після смерті [PERSON] №783/2008 заведена 20 вересня 2008 року (а.с.151-175). Належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи позивач [PERSON] представник відповідача та третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Представник відповідача Самбірської міської ради Львівської області надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, також зазначив, що не заперечує щодо задоволення позовної заяви (а.с.184). У відповідності до приписів ч.1 ст. 223 ЦПК України їх неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті. Представник позивача адвокат Чернейко О.І. в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, просила їх задовольнити. На обґрунтування своєї позиції навела доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник третьої особи адвокат Рісна Ю.Б. проти задоволення позову не заперечувала. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, беручи до уваги визнання позову всіма відповідачами, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом згідно рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області від 06.10.1950 року [PERSON] виділено земельну ділянку по [ADDRESS] площею 600 кв.м (а.с.8). У висновку на реєстрацію домоволодіння від 27.11.1953 року зазначено, що новозбудоване домоволодіння по [ADDRESS] належить [PERSON] (а.с. 9). Згідно нотаріально посвідченого договору дарування вбачається, що 29.12.1970 року [PERSON] подарував 1/2 частину даного будинку своєму синові [PERSON] , 1932 р.н. (а.с. 10-11). Згідно технічного паспорту, складеного Самбірським МБТІ 08.07.1991 року вбачається, що загальна площа житлового будинку складала 135,4 м.кв., з них підвал площею 32,3 м.кв. (підвал складався приміщень, позначеними на технічному плані цифрами «І», площею 16,0 м.кв., та «II», 16,3 м.кв.), квартира 1 , площею 48,1 м.кв. (квартира складається з приміщень, них на технічному плані цифрами «2-1», площею 9,2 м.кв., «2-2», площею 18,3 м.кв. та площею 20,6 м.кв., що сумарно становить 48,1 м.кв.) та квартира 2 , площею 55,0 м.кв. (квартира складається з приміщень, позначених на технічному плані цифрами «1-1», площею 4,9 «1-2», площею 10,0 м.кв, «1-3», площею 20,9 м.кв., «1-4», площею 19,2 м.кв., що сумарно становить 55,0 м.кв.). Також у технічному паспорті є інформація про співвласників будинку по [ADDRESS] , а саме: [PERSON] - 1/2 і [PERSON] - 1/2. Як вбачається з експлікації приміщень, домоволодіння складалося з житлового будинку 1950 року побудови (літера А-1), стайні (літера Б), гаража (літера В), літньої кухні (літера Г), стайні (літера Д), вбиральні (літера Е), відмостки та огорожі (а.с. 12-16). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серіі [NUMBER] (а.с.26). 11 червня 2001 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Самбірської міської ради із заявою в якій просили присвоїти їхнім часткам будинку окремі вуличні номери, а земельну ділянку розділити порівну по 389,5 кв.м (а.с.17). Рішенням Самбірської міської ради від 22.05.2001 року № 203 прийнято в експлуатацію самовільно добудовані та реконструйовані: [PERSON] - гараж, розміром 4,0 на 6,0 м.кв., [PERSON] - веранду (у складі сіней площею 20,3 м.кв. та тамбура площею 3,5 м.кв.), а також переобладнаний гараж у магазин, загальною площею 43,4 м.кв. Пунктом 2 вказаного рішення доручено Самбірському МБТІ провести перерозподіл долей власності у будинку та видати свідоцтво на право власності (а.с. 18). Із копії рішення виконкому Самбірської міської ради Львівської області від 21.06.2001 року № 260 вбачається, що розглянувши спільні заяви [PERSON] та спадкоємця частини будинку [PERSON] , розрахунок ідеальних часток будинковолодіння [ADDRESS] , проведений Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації для оформлення спадщини після смерті співвласника [PERSON] про затвердження ідеальних часток, відкриття окремих господарських номерів і закріплення земельних ділянок, виконавчий комітет Самбірської міської ради прийняв рішення № 260, відповідно до якого було вирішено: затвердити ідеальні частки будинковолодіння [ADDRESS] та переоформити право власності відповідно: за [PERSON] - 61/100; за [PERSON] - 39/100. Самбірському міжміському бюро технічної інвентаризації провести перереєстрацію і видати свідоцтва про право власності (а.с. 19). 13.08.2001 року виконкомом Самбірської міської ради видано свідоцтво про право власності серії [NUMBER] , в якому зазначено, що будинок по [ADDRESS] належить [PERSON] в частці 39/100 (а.с.20). 18.09.2001 року виконкомом Самбірської міської ради видано свідоцтво про право власності серії [NUMBER] , в якому зазначено, що будинок по [ADDRESS] належить [PERSON] в частці 61/100 ( а.с.21). Рішенням Самбірської міської ради від 29 грудня 2003 року № 37 передано у власність земельну ділянку [PERSON] - 61/100, [PERSON] - 39/100 (спільна часткова власність) по [ADDRESS] площею 793 кв. м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.22). На підставі даного рішення 03.04.2004 року [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0793 га, в якому разом з тим, зазначено співвласників земельної ділянки: [PERSON] -61/100, [PERSON] - 39/100 (а.с. 23). Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 16 липня 2010 року, виданих державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори Мариняк Н.М. (через 21 рік після смерті спадкодавця) спадкоємцями 39/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] після смерті [PERSON] є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/3 частки кожний (а.с.30, 32, 34). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.27). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.28). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.29). З Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що земельній ділянці що знаходиться за адресою: [ADDRESS] площею 0,0793 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, присвоєний кадастровий номер 4610900000:04:070:0015. Право власності зареєстровано за [PERSON] частка у спільній власності - 61/100 та [PERSON] частка у спільній власності - 39/100 (а.с.36-38). Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 03.02.2023 року у справі № 452/409/22 за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , Самбірської міської ради Львівської області, Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області, Комунального підприємства Львівської обласної ради «Самбірське міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання рішень і державного акту на землю недійснимиу задоволенні позову відмовлено (а.с.39-48). В даній справі позивачі просили визнати незаконними та скасувати п. 2 рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради від 22 травня 2001 року № 203 «Про прийняття в експлуатацію гаражу, добудованої до будинку веранди, переобладнання гаражу в магазин»; визнати незаконними та скасувати п.1, п.4 рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради від 21 червня 2001 року №260 «Про затвердження ідеальних часток, переоформлення прав власності на будинковолодіння [ADDRESS] , відкриття нових господарських номерів і закріплення земельних ділянок»; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок серія [NUMBER] , видане 18.09.2001 року виконкомом Самбірської міської ради [PERSON] щодо належності їй 61/100 частини житлового будинку по [ADDRESS] ; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок серія [NUMBER] , видане 13.08.2001 року виконкомом Самбірської міської ради щодо належності [PERSON] 39/100 частини житлового будинку по [ADDRESS] ; визнати незаконним та скасувати п.1.3 рішення Самбірської міської ради Львівської області 9-ої сесії 4-го скликання від 1 липня 2003 року № 39 «Про передачу і надання у власність та оренду земельних ділянок», яким передано та надано безоплатно у власність земельну ділянку - [PERSON] , по [ADDRESS] , площею 793 кв.м. (600 кв.м. та 193 кв.м. із земель запасу міськземфонду), для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд) у спільну сумісну власність; визнати незаконним та скасувати п.2 рішення Самбірської міської ради Львівської області 13-ої сесії 4-го скликання від 29 грудня 2003 року №37 «Про часткове доповнення рішення міської ради «Про передачу і надання у власність оренду земельних ділянок», яким доповнено п.1.3 рішення міської ради від 1 липня 2003 року №39 і передано у власність земельну ділянку [PERSON] - 61/100 ч, [PERSON] - 39/100 ч (спільна часткова власність) по [ADDRESS] площею -793 кв.м. (600 кв.м. та 193 кв.м. із земель запасу міськземфонду), для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЛВ №001491, виданий 03 вересня 2004 року [PERSON] на земельну ділянку в [ADDRESS] (а.с.39). Постановою Львівського апеляційного суду від 19.06.2023 року рішення суду залишено без змін. Постановою ВС від 04.07.2024 року рішення судів першої та апеляційної інстанції залишені без змін (а.с.49-63). В постанові ВС від 04.07.2024 року зазначено, що «позивачі отримали 16 липня 2010 року свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частку від 39/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] , чим підтвердили свою згоду на розподіл житлового будинку у пропорції 61/39 %, а також були обізнані про такий розподіл, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що право позивачів на спадкування не є порушеним, оскільки саме 39/100 частин будинку і належало спадкодавцеві, про що всім сторонам у справі було відомо». 12.11.2024 року [PERSON] звернувся до Самбірської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на 39/100 частин земельної ділянки площею 0,0793 га після смерті [PERSON] та отримав відповідь від 12.11.2024 року, в якій йому повідомлено про неможливість видачі такого оскільки право власності зареєстроване після смерті спадкодавця та не надані правовстановлюючі документи на вищевказане майно (а.с.64). З відповідей Самбірської міської ради та Головного управління Держгеокадастру у Львіській області на запити представника позивача вбачається, що на підставі рішень Самбірської міської ради від 01.07.2003 року за № 39 та від 29.12.2003 року за № 37, виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №001491 від 03.09.2004 року площею 0,0793 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд [PERSON] . Земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадарсті 08.04.2021 року на підставі технічної документації із землеустрою. Інформація про звернення [PERSON] та його спадкоємців про приватизацію ціє ділянки відсутня. Однак підтверджено, що 39/100 частин вищезазначеної земельної ділянки належить [PERSON] на підставі державного акту на праві власності на земельну ділянку серії ЛВ №001491 від 03.09.2004 року (а.с.65-80). Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема відповідні норми ЦК Української РСР щодо прийняття спадщини. У разі коли спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 145/797/15-ц . З урахуванням того, що позовні вимоги [PERSON] стосуються спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , до вказаних спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР. Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до статей 525, 526 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю (стаття 529). Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК Української РСР). Згідно зі статтями 549, 554 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Отже, на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які би свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом. Згідно даних спадкової справи № 783/2008 вбачається, що після смерті [PERSON] , до Самбірської державної нотаріальної контори 26.09.2008 року звернулись [PERSON] (дружина померлого) та [PERSON] (син померлого) із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та зазначено, що на день смерті спадкодавця обсяг спадкового майна складається з 39/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . [PERSON] 16 липня 2010 року подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті діда [PERSON] та свого батька [PERSON] (а.с.152 зворот, 153). [PERSON] заявою від 16 липня 2010 року відмовилася від прийняття спадщини після смерті діда [PERSON] (а.с.154). Державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори Мариняк Н.М. 16 липня 2010 року спадкоємцям: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку кожному з 39/100 частини житлового будинку по [ADDRESS] . Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав. Згідно ч. 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, установленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо яких встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Так, при розгляді справи № 452/409/22 судами було встановлено, що після смерті [PERSON] право власності на 39/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] перейшло до його спадкоємців: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Право власності зазначених осіб на вказане спадкове майно не оспорюється. [PERSON] , [PERSON] померли. Державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори Мариняк Н.М. листом від 12.11.2024 року [PERSON] повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на 39/100 частин земельної ділянки площею 0,0793 га після смерті [PERSON] , оскільки право власності зареєстроване після смерті спадкодавця та не надані правовстановлюючі документи на вищевказане майно. Крім того, в зазначеній відповіді міститься інформація, що згідно спадкової справи №783/2008 спадкоємцями [PERSON] є: [PERSON] , яка померла [INFO] , [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно даних спадкової справи №752/2023 спадкоємцем [PERSON] , який помер [INFO] є [PERSON] , в тому числі майна [PERSON] , матері [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був її син - [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав (а.с.64). Отже, станом на момент звернення до суду з даним позовом [PERSON] є власником 39/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] , що сторонами не оспорюється. Частиною першою статті 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з частиною першою статті 120 Земельного кодексу України (в редакції Закону № 1702-VI від 05листопада 2009 року) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Вказані норми встановлюють єдність юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будівель і споруд. Виходячи зі змісту вищевказаних норм, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка, з урахуванням нормативів, була виділена спадкодавцю для будівництва та обслуговування житлового будинку, інших будівель та споруд (Постанова ВС у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2020 року у справі №675/2372/16-ц). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності відповідних юридичних фактів у їх сукупності, зокрема, ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку (Постанова ВС від 18.03.2019 року у справі № 343/1048/17). Враховуючи, що Самбірською міською радою рішенням № 37 від 29 грудня 2003 року земельну ділянку по [ADDRESS] площею 793 кв. м передано у власність [PERSON] - 61/100, [PERSON] - 39/100 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; [PERSON] одержаний у встановленому порядку державний акт серії ЛВ №001491 від 03.09.2004 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0793 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, в якому зазначено співласників земельної ділянки: [PERSON] - 61/100, [PERSON] - 39/100; відбулася реєстрація права власності на земельну ділянку, яка сформована, має кадастровий номер 4610900000:04:070:0015, отже за наявності таких юридичних фактів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що [PERSON] набув право власності на земельну ділянку. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що під час розгляду справи позивачем [PERSON] надані суду докази на підтвердження того, що у нього існує право на спадкування 39/100 частин земельної ділянки площею 0,0793 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 4610900000:04:070:0015, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] . При цьому суд також враховує позицію відповідача та представника третьої особи, які проти задоволення позову не заперечували. Отже заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення. З приводу розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до вимог ч. 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем [PERSON] при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн. (а.с.81). Позивач не просив відшкодувати йому понесені судові витрати. Отже, враховуючи такий принцип цивільного судочинства як диспозитивність (ст. 13 ЦПК України), понесені судові витрати позивачу при ухваленні рішення не відшкодовуються.

Outcome: approved