Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

27 січня 2020 року позивач (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення юридичного факту та визнання права власності. У позовній заяві зазначає, що [INFO] у м. Радехів Радехівського району Львівської області померла мама позивачки - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим 10.10.2006 Радехівським відділом реєстрації актів громадян. Мати позивачки [PERSON] фактично була зареєстрована у [ADDRESS] , однак в останній час перед смертю, оскільки потребувала сторонньої допомоги та догляду, за твердженням позивачки, проживала разом з нею, зокрема по [ADDRESS] . Так, наведене підтверджується відомостями, викладеними у Акті комісійної перевірки Радехівської міської ради №312 від 18.12.2019, у якому зазначено, що [PERSON] , проживала до дня своєї смерті [INFO] , без реєстрації, за адресою: [ADDRESS] , з [PERSON] , яка взяла на відповідальне зберігання оригінали, правовстановлюючих документів, які належали померлій. Окрім цього, згідно довідки Радехівської міської ради №1608 від 12.12.2019, із [PERSON] , яка зареєстрована по [ADDRESS] , проживала без реєстрації її мати - [PERSON] до дня смерті своєї смерті, тобто до [INFO] . Також зазначеною довідкою констатується, що [PERSON] фактично була зареєстрована по [ADDRESS] та із нею були зареєстровані, відповідно до запису в будинковій книзі - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . За життя [PERSON] склала заповіт, який 29.08.1994 був посвідчений державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за №1351/94 і, відповідно до якого, спадкодавець належний їй жилий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться у [ADDRESS] заповіла своїй дочці [PERSON] ,, тобто позивачу у справі. За твердженням позивача, після смерті матері вона взяла на зберігання оригінали належних їй правовстановлюючих документів, опікувалася спадковим майном, яке залишилося після смерті [PERSON] , в її оперативному управлінні, тобто прийняла спадщину, що в повній мірі кореспондує вимогам ст. 549 ЦК УРСР, норми якого були чинними на момент виникнення правовідносин. Проте значний проміжок часу вона у органи нотаріату із заявою про прийняття спадщини не зверталася, оскільки вважала, що спадкові права після смерті [PERSON] , набула автоматично шляхом вступу в оперативне управління спадковою масою. Так само вона не зверталася і до нотаріуса зі заявою про відмову прийняття спадщини. Лише нещодавно вона звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою, проте отримала усну відмову у видачі свідоцтва про прийняття спадщини, оскільки спадкодавець [PERSON] проживала з нею без реєстрації. Вагомих підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини у неї не має. Більше того, констатація місця проживання спадкодавця та вирішення питання фактичного прийняття спадщини, прерогатива суду. Відтак, більш дієвих заходів для забезпечення реалізації своїх майнових прав, окрім як звернення до суду, позивач не має. Просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а також визнати за [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , право власності на будинковолодіння [ADDRESS] (т.1, а.с.1-4). 27 січня 2020 року, автоматизованою системою документообігу суду Д-3, судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (т.1, а.с.26). 09 листопада 2020 року суддя постановила ухвалу про відкриття провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження (т.1, а.с.40-41). 24 грудня 2020 року за вх.№8920 від представника відповідача [PERSON] - адвоката Боровець Миколи Степановича, надійшов відзив на позовну заяву. З вимогами позовної заяви відповідач-2 [PERSON] не погоджується, по суті заявлених позовних вимог заперечує з наступних підстав. Після смерті діда відповідача-2 - [PERSON] , належне йому спадкове майно, зокрема і житловий будинок [ADDRESS] було прийняте його дружиною, а по відношенні до відповідача-2 бабою - [PERSON] . Баба відповідача-2 - [PERSON] фактично проживала і була зареєстрована у [ADDRESS] , оскільки вказане будинковолодіння вважала своїм, так як в ньому проживала разом із своїм чоловіком [PERSON] з 20.02.1980. Факт проживання [PERSON] саме за адресою: [ADDRESS] , підтверджується довідкою №2614 від 19.10.2020, виданою Комунальним підприємством «Радехівське міське водоканалізаційне господарство», з якої видно, що [PERSON] , яка померла [INFO] до дня смерті була зареєстрована по [ADDRESS] . Як стверджує представник відповідача-2, [PERSON] померла [INFO] , а перед тим [INFO] помер батько відповідача-2 [PERSON] , який одночасно був сином померлої [PERSON] . Отже, відповідач-2, як внук спадкодавця - [PERSON] після її смерті спадкує ту частку спадщини, яка належала б за законом його батькові - [PERSON] , якби він жив на час відкриття спадщини. [PERSON] проживаючи разом із своєю бабою до дня її смерті за однією адресою та після її смерті прийняв спадкове майно, шляхом вступу в управління та володіння всім належним [PERSON] спадковим майном, що в повній мірі кореспондує з вимогами 549 ЦК УРСР, норми якого були чинними на момент виникнення спадкових правовідносин. З дати смерті спадкодавця - [PERSON] і по даний час (більше 18 років) відповідач-2 управляє, володіє та користується всім спадковим майном спадкодавця, в тому числі житловим будинком та господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , земельною ділянкою на якій знаходиться вище вказаний житловий будинок, всіма без винятку предметами звичайної домашньої обстановки і вжитку, що знаходилося на момент смерті спадкодавця в житловому будинку, в господарських будівлях, на присадибній ділянці та належали на день смерті померлій [PERSON] . Відповідач-2 та його сім`я на постійній основі проживають в належному спадкодавцю житловому будинку більше 30 (тридцяти) років, в тому числі більше 18 років після смерті спадкодавця. Відповідач-2 з дня смерті спадкодавця і по даний час особисто сплачує всі комунальні платежі за всі можливі комунальні послуги. Окрім того, після смерті спадкодавця весь облік за всі без винятку комунальні послуги по житловому будинку, в т. ч. за спожиту електроенергію, газ, водопостачання та водовідведення, вивіз сміття тощо оформлено на ім`я відповідача-2 - [PERSON] . Додатковою обставиною, яка свідчить про факт управління, володіння та користування відповідачем-2 спадковим майном є те, що відповідач-2 за власні кошти зробив ремонт у житловому будинку, живе в ньому і надалі підтримує його в належному стані, підтримує господарські будівлі в належному стані, користується присадибною земельною ділянкою та обробляє її. 10.07.2019 відповідач-2 звернувся із заявою про реєстрацію спадкової справи в орган нотаріату, а саме: до приватного нотаріуса Радехівського нотаріального округу Комарницької Н.І., яка зареєструвала в спадковому реєстрі спадкову справу після смерті спадкодавця - [PERSON] . На думку представника відповідача-2, крім Відповідача-2, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину немає. Оскільки, інші спадкоємці, в тому числі і [PERSON] не скористалися своїм правом на прийняття спадщини та не прийняли спадщину після смерті спадкодавця - [PERSON] . [PERSON] , ні протягом 6-ти місяців після смерті спадкодавця, ні протягом 18-років не подала заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини, як і не вступила в управління та володіння спадковим майном спадкодавця. Жодного вступу в управління або володіння спадковим майном після смерті баби - [PERSON] [PERSON] не вчинила, вона не прийняла належного спадкодавцю житлового будинку, господарських будівель, земельної ділянки. Жодного доступу до них протягом 18-років після смерті спадкодавця [PERSON] не має, ключів до дверей не має, ними не користується, в них не проживає, не зареєстрована, комунальних послуг не сплачує, земельної ділянки не обробляє, жодного договору з приводу спадкового майна не укладала, ремонту або інших витрат на їх утримання не здійснювала і не здійснює в даний час. Лише після того, як відповідач-2 почав оформляти документи на право власності на житловий будинок та господарські будівлі, як спадкове майно після смерті спадкодавця (звернувся до нотаріуса та відкрив спадкову справу, виготовив технічний паспорт на своє ім`я), [PERSON] згадала (через 18 років), що нібито прийняла спадщину після смерті [PERSON] та звернулася з позовною заявою до суду по даній справі. Хоча [PERSON] добре знала про те, що відповідач-2 прийняв спадщину після смерті спадкодавця, користується нею. В житловому будинку, який є спадковим майном виросли діти відповідача-2, одружилися вони, народилися внуки, які є зареєстрованими та проживають у вказаному житловому будинку всі роки після смерті спадкодавця. Жодних оригіналів документів після смерті спадкодавця, які ніби то взяла на відповідальне зберігання [PERSON] у неї не має, оскільки жодного документи не долучено, як додатку до позовної заяви. Окрім того, відповідно до статті 549 ЦК УРСР, норми якого були чинними на момент виникнення спадкових правовідносин - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Отже, ознаками прийняття спадщини є те, що спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, а не вступив в управління або володіння документами. Також представник відповідача-2 звертає увагу щодо строків позовної давності. Зокрема зазначає, що [PERSON] було відомо 10 жовтня 2002 року про смерть [PERSON] . Шестимісячний строк на прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився [INFO]. Таким чином, 3-х річний строк позовної давності для [PERSON] закінчився найпізніше [INFO]. Тобто, більше ніж 14 (чотирнадцять) років назад, що в свою чергу значно перевищує трирічну позовну давність встановлену статтею 257 Цивільного кодексу України. З огляду на наведене, на думку сторони відповідача-2, долучені [PERSON] до позову докази, доводи та вимоги позивача ( [PERSON] ) по справі не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на чинному законодавстві і заявлені до відповідачів із пропущенням строків визначених ст. 257 Цивільного кодексу України, а отже є безпідставними та не підлягають до задоволення. Таким чином, окрім іншого, представник відповідача-2 просить: - до позовних вимог [PERSON] застосувати строки давності, що визначений у ст. 257 Цивільного кодексу України; - долучений [PERSON] . Акт комісійної перевірки Радехівської міської ради №312 від 18.12.2019 визнати неналежним та недопустимим доказом по справі; - відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (т.1, а.с.57-67). 24 грудня 2020 року представник Відповідача-2 - адвокат Боровець Микола Степанович, звернувся до суду в інтересах [PERSON] із зустрічною позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування вимог зустрічної позовної заяви зазначає, що [INFO] у віці 91 рік в місті Радехів Радехівського району Львівської області померла баба [PERSON] - [PERSON] . Відповідно до довідки №2614 від 19.10.2020, виданої Комунальним підприємством «Радехівське міське водоканалізаційне господарство» видно, що [PERSON] , яка померла [INFO] до дня смерті була зареєстрована по [ADDRESS] і на день смерті в одному будинку були зареєстровані такі особи: [PERSON] - [INFO] ; [PERSON] - [INFO] ; [PERSON] - [INFO] ; [PERSON] - [INFO] . [INFO] у віці 72 роки в місті Львів Львівської області помер дід позивача за зустрічним позовом - [PERSON] . Відповідно до довідки №2950 від 10.12.2020, виданої Комунальним підприємством «Радехівське міське водоканалізаційне господарство», [PERSON] , який помер [INFO] до дня смерті був зареєстрований по [ADDRESS] і на день смерті в одному будинку були зареєстровані такі особи: [PERSON] [INFO] . [INFO] народився батько позивача за зустрічним позовом - [PERSON] , що засвідчується Свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] , виданим повторно 03.09.1952 та про що в Книзі записів актів громадського стану про народження зроблено запис за №9 від 31.10.1935. Батьками народженого зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . [INFO] одружилися батьки позивача - [PERSON] та [PERSON] . [INFO] у віці 50 років помер батько позивача - [PERSON] . Також [INFO] у віці 43 роки померла мати позивача - [PERSON] . [INFO] народився позивач за зустрічним позовом - [PERSON] , що засвідчується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим Виконкомом Гірниківської селищної ради депутатів трудящих Забузького району Львівської області 28.07.1959. Батьками народженого позивача за зустрічним позовом зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно до довідки №2619 від 20.10.2020, виданої Комунальним підприємством «Радехівське міське водоканалізаційне господарство», вбачається, що [PERSON] зареєстрований (проживає) в [ADDRESS] та за цією адресою зареєстровані наступні особи: [PERSON] - [INFO] - син; [PERSON] - [INFO] - дружина; [PERSON] - [INFO] - син; [PERSON] - [INFO] - заявник; [PERSON] - [INFO] - внучка; [PERSON] - [INFO] - внук. Після смерті діда позивача за зустрічним позовом - [PERSON] , належне йому спадкове майно, зокрема і житловий будинок [ADDRESS] було прийняте його дружиною, а по відношенні до позивача за зустрічним позовом бабою - [PERSON] . Баба позивача - [PERSON] фактично проживала і була зареєстрована у [ADDRESS] , оскільки вказане будинковолодіння вважала своїм, так як в ньому проживала разом із своїм чоловіком [PERSON] з 20.02.1980. Факт проживання [PERSON] саме за адресою: [ADDRESS] , підтверджується довідкою №2614 від 19.10.2020, виданою Комунальним підприємством «Радехівське міське водоканалізаційне господарство», з якої вбачається, що [PERSON] , яка померла [INFO] до дня смерті була зареєстрована по [ADDRESS] . Як стверджує представник позивача за зустрічним позовом, [PERSON] померла [INFO] , а перед тим [INFO] помер батько позивача [PERSON] , який одночасно був сином померлої [PERSON] . Отже, позивач за зустрічним позовом, як внук спадкодавця - [PERSON] після її смерті спадкує ту частку спадщини, яка належала б за законом його батькові - [PERSON] , якби він жив на час відкриття спадщини. [PERSON] , проживаючи разом із своєю бабою до дня її смерті за однією адресою та після її смерті, прийняв спадкове майно, шляхом вступу в управління та володіння всім належним [PERSON] спадковим майном, що в повній мірі кореспондує з вимогами 549 ЦК УРСР, норми якого були чинними на момент виникнення спадкових правовідносин. З дати смерті спадкодавця - [PERSON] і по даний час (більше 18 років) позивач за зустрічним позовом управляє, володіє та користується всім спадковим майном спадкодавця, в тому числі житловим будинком та господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] , земельною ділянкою на якій знаходиться вище вказаний житловий будинок, всіма без винятку предметами звичайної домашньої обстановки і вжитку, що знаходилося на момент смерті спадкодавця в житловому будинку, в господарських будівлях, на присадибній ділянці та належали на день смерті померлій [PERSON] . Позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його сім`я на постійній основі проживають в належному спадкодавцю житловому будинку більше 30 (тридцяти) років, в тому числі більше 18 років після смерті спадкодавця. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] з дня смерті спадкодавця і по даний час особисто сплачує всі комунальні платежі за всі можливі комунальні послуги. Окрім того, після смерті спадкодавця весь облік за всі без винятку комунальні послуги по житловому будинку, в т. ч. за спожиту електроенергію, газ, водопостачання та водовідведення, вивіз сміття тощо оформлено на ім`я позивача за зустрічним позовом - [PERSON] . Додатковою обставиною, яка свідчить про факт управління, володіння та користування позивачем за зустрічним позовом спадковим майном є те, що він за власні кошти зробив ремонт у житловому будинку, живе в ньому і надалі підтримує його в належному стані, підтримує господарські будівлі в належному стані, користується присадибною земельною ділянкою та обробляє її. За твердженням представника позивача за зустрічним позовом, приватний нотаріус, незважаючи на факт реєстрації нею, за заявою позивача за зустрічним позовом, спадкової справи після смерті спадкодавця, не має можливості видати позивачу за зустрічним позовом свідоцтво про прийняття спадщини за законом, оскільки відсутня реєстрація права власності на житловий будинок та господарські будівлі за спадкодавцем. Крім позивача за зустрічним позовом, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину немає. Оскільки, інші спадкоємці не скористалися своїм правом на прийняття спадщини та не прийняли спадщину після смерті спадкодавця - [PERSON] . Інші можливі спадкоємці ні протягом 6-ти місяців після смерті спадкодавця, ні протягом 18-років не подали заяви в нотаріальну контору про прийняті спадщини, як і не вступили в управління та володіння спадковим майном спадкодавця. Просить суд ухвалити рішення, встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, а також визнати за [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний помер [NUMBER] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] право власності на будинковолодіння [ADDRESS] . Судові витрати віднести на сторону відповідачів (т.1, а.с.211-220). 3 грудня 2021 року суд зустрічну позовну заяву представника Боровця Миколи Степановича в інтересах позивача [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно прийняв до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення юридичного факту та визнання права власності. Вимоги за зустрічним позовом ухвалив об`єднати в одне провадження з первісним позовом, який розглядається у справі №451/119/20, присвоївши єдиний унікальний №451/119/20 (т.1, а.с.343-344). В підготовчому засіданні 28 квітня 2022 року суд залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Радехівську міську раду Львівської області (т.2, а.с.130-132). Ухвалою підготовчого засідання від 16 червня 2022 року суд закрив підготовче провадження у справі №451/119/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Радехівська міська рада Львівської області про встановлення юридичного факту та визнання права власності та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно та призначив справу до судового розгляду по суті (т.2, а.с.190). У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, зустрічний позов заперечує у повному обсязі. У судовому засіданні 04.07.2023 позивач, яка допитана судом у якості свідка, суду показала, що відповідач [PERSON] вигнав матір із будинку, а план під будівництво на [ADDRESS] надавався [PERSON] . Коли помер [PERSON] у м.Червонограді, мати залишилась після його похорону там ночувати та коли повернулась додому повідомила, що з нею разом у будинку буде проживати [PERSON] із сім`єю, вона цього не заперечувала. Брат помер після батька, дати смерті не пригадує. Спочатку було усе добре, а згодом [PERSON] їй погрожував, тому вона до будинку не ходила. Їй особисто колишній мер міста Радехова повідомила, що над її матір`ю знущається внук із дружиною, були такі випадки, що вона зимою у шкарпетках тікала до сусідів. Її діти носили бабусі їсти та передавали через вікно. За три роки до смерті матері вона забрала її до себе, де проживали разом за адресою на [ADDRESS] , бо до цього доступу до неї не мала. Коли мама у неї проживала, вона на базарі продавала соняшникове насіння та їй передавала кошти для придбання продуктів харчування. Її постійно звинувачували, що вона ходить до ворожки, займається чорними справами, тому вона боялася доступити до будинку. Документи на будинок їй передала матір. Коли оформляла технічний паспорт на будинок, тоді побачила, що [PERSON] почав оформляти весь будинок на себе. Через необізнаність не зверталась до нотаріуса. Після смерті матері будинок був закритий та сусіди їй повідомили у листопаді 2019 року, що у ньому ніхто не проживає. Між сторонами була розмова щодо певних домовленостей, проте позитивного результату не досягнуто. Вона народилася на хуторі Пустельник Радехівського району Львівської області та з 1963 року проживає на [ADDRESS] . У будинку на [ADDRESS] не проживала жодного дня. Коли будувався будинок вона особисто очищала використану цеглу, яку дозволили забрати органи місцевого самоврядування, коли ще навчалася у школі. Відповідач із сім`єю проживає у будинку з 1985 року, його батько [PERSON] жодного дня також не проживав у будинку, проте допомагав на його потреби. Після смерті матері вона не вносила будь яких вкладів до будинку, не робила там ремонту, не обробляла земельну ділянку, не оплачувала послуг, не укладала договору на вивіз сміття, газо та водопостачання, бо взагалі туди не ходила. Газопостачання було проведено за життя матері, хоч заяву подавав [PERSON] , а спочатку у будинку були кафельні печі. У будинку не була, тому невідомо його стан в даний час. Після смерті матері не прийняла нічого, лише із будинку забрала шафу, ліжко і чотири образи, документи на них відсутні. Коли батьки жили вона оплачувала за послуги, докази про це у неї відсутні. Після смерті батька усі писали заяви про відмову від спадщини у користь матері. Після смерті матері до нотконтори упродовж шести місяців не звернулась, бо на її утриманні було четверо дітей. Документи на будинок вона прийняла, зокрема заповіт та свідоцтво про право власності на будівлю - вважає, що це майно. Їй було відомо про заповіт ще за життя матері, як і те, що матір із нею не зареєстрована. Матір за адресою проживання також не зареєструвала, вона проживала з нею без реєстрації. Не мала доступу до будинку, оскільки [PERSON] їй постійно погрожував та двері до будинку були закритими. До поліції зверталась, проте на прохання матері заяву забрала, докази про це відсутні. Упродовж 20 років не змогла зайти у будинок та до суду не зверталась. Представник позивача [PERSON] - Мулявка О.В. позовні вимоги підтримав, зустрічний позов заперечує у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] . У судовому засіданні 04.07.2023 позовні вимоги визнала, зустрічний позов заперечує. Звертала увагу суду на те, що батько будував будинок, оскільки хотів проживати окремо, та йому всі допомагали. [PERSON] вона особисто вибачила і не думала, що між ними будуть якісь суперечки. Стосунки між матір`ю та [PERSON] були неприємними, зі слів матері він з нею постійно сварився, бувало, що з нею не розмовляв. З якого часу матір пішла проживати до позивача не пригадує, однак стверджує суду той факт, що [PERSON] не давав доступу їй до будинку. Чи після смерті матері позивач у цьому будинку щось робила не пригадує, чи оплачувала за послуги і чи проводила там ремонти не знає. Які були перешкоди у позивача для подачі заяви для прийняття спадщини, як чому через 20 років звернулась до суду, їй невідомо. Вона особисто на будинок не претендує. Відповідач [PERSON] , допитаний судом як свідок у судовому засіданні 1 серпня 2023 року , суду показав, що у 1986 році помер батько [PERSON] . Не пригадує місяця, десь у вересні-жовтні 1986 року на [ADDRESS] приїхала бабуся [PERSON] разом із [PERSON] та просили його переїхати проживати до бабусі, оскільки вона похилого віку та потребує допомоги. Він погодився та разом із сім`єю переїхав проживати на [ADDRESS] . Вони всі разом стали проживати, вели спільне господарство, обробляли город, жили добре до 2001 року, у 2002 році бабуся померла. Вони на кілька днів поїхали відпочивати із сім`єю, а по приїзду бабці вже не було. Перший, другий, третій день - немає. Потім зустріли її в місті, і вона сказала, що дослівно: «я перебралася повністю до [PERSON] , до дочки, вони мене забрали». Просили бабцю повернутися назад, а вона відмовлялась назад повертатись додому. Він сплачував кошти за надані до будинку послуги, у будинку зробив ремонт, переобладнання, перекрив будинок, у 2003 році провів воду до будинку, упорядкував ванну кімнату, зробив загальну каналізацію, провів газ, постійно дбає про будинок. Жодної допомоги від [PERSON] не отримував. Коли переїхали проживати до м.Радехів часто зустрічалися у [PERSON] та [PERSON] . Будь-яких перешкод у доступі до будинку [PERSON] не здійснював, доступ був завжди, брама відкрита. Голодом бабусю не морив, це не відповідає дійсності, навпаки забезпечував її усім необхідним. В даний час він проживає у будинку та час від часу їздить на роботу і знову повертається до будинку, у будинку постійно проживає син [PERSON] із сім`єю. З 1986 року по даний час проживає на [ADDRESS] . Метою переїзду із м.Червонограда до м.Радехів було те, що бабусі за віком було важко і потрібно було весь час упорядковувати будинок. За час їх спільного проживання із бабусею вона жодного разу не ставила питання про їх виселення. Всі роботи в будинку та навколо будинку проводив за життя бабусі, після її смерті лише поміняв двері та вікна у 2007 році побудував гараж. Після смерті бабусі змінив прізвище у всіх квитанціях на своє прізвище та по них оплачує послуги й утримує будинок. [PERSON] як до смерті так і після смерті бабусі жодної участі щодо утримання будинку не приймала, до будинку не приходила і майном не користувалася та претензій не виставляла. У 2018 році дізнався, що вона претендує на будинок від мешканців м.Радехова. Від будинку [PERSON] ключів не мала і їх не вимагала. Земельна ділянка ним обробляється. Їсти вони варили разом, [PERSON] - бабуся мала свою окрему кімнату, а решта приміщеннями користувалися разом. Бабуся до нього не висловлювала жодних невдоволень щодо проживання. З бабусею жив добре, рук до неї не прикладав, не відповідає дійсності, що вона серед зими втікала до сусідів. Будинок розпочинав будувати у 1967 році дід [PERSON] , який в той час займався встановленням печей, де крім цього працював не пригадує. Його право їздити туди куди хоче, а чи відвідував він дослівно «ворожок» відмовився відповідати позивачу. Біля будинку був зроблений ним цоколь, огорожа, бетонні сходи, знаряддя під виноград, йому невідомо було, що будинок на нього не записаний. Бабуся не говорила йому про те, що він отримав план та почав будуватися окремо. Про наявність заповіту не було йому відомо. Яка причина смерті батька йому невідомо. Із подвір`я позивачку не виганяв, її не бив, не душив та не погрожував. Бабусі в той час коли він переселився було 76-77 років, вона сама вільно пересувалась, проте запросила його проживати разом із нею, доглядати за будинком, допомагати по господарству, так як була похилого віку. Після переїзду бабуся його разом із сім`єю прописала у будинку та він весь час за домовленістю із бабусею оплачував комунальні послуги. На момент смерті батька жодних дій не вчиняв, заяву про прийняття спадщини і як і про відмову від неї до нотаріуса не подавав. Після смерті [PERSON] у будинку були зареєстровані двоє онуків позивача за зустрічним позовом, які зареєструвалися за місцем прописки їхнього батька. На час смерті батька він не був із ним зареєстрований за однією адресою. Бабуся у 80 років ще вишивала хрестиком, обробляла грядки. Як бабуся його із сім`єю зареєструвала в будинку йому невідомо. Не знав, що заповіт складений не на його користь, відомо лише те, що його батько будував будинок. Не пригадує, що після смерті бабусі взяла позивач у справі. Відповідач [PERSON] (одружилася вдруге та змінила прізвище), яка допитана судом як свідок у судовому засіданні 1 серпня 2023 року суду показала, що у 1986 році вона з чоловіком [PERSON] та синами [PERSON] і [PERSON] переїхали проживали до бабусі на [ADDRESS] , де проживали 16 років разом. Бабуся мала свій кусочок городу, який сама садила і обробляла, також мала свою окрему кімнату, решти приміщеннями користувалися спільно. Двері із великої кімнати замуровувалися із її дозволу, до неї рук ніхто не прикладав. Що бабуся зберігала у шафі їй невідомо. Не бачила, щоб діти [PERSON] їй приносили їсти, це не відповідає дійсності. Насіння соняшника вона особисто продавала на базарі, а не бабуся як стверджує позивач. З 1986 року їх сім`я проживала на [ADDRESS] за проханням [PERSON] , а до цього - проживала у м.Червонограді. У даний час вона проживає у м.Червоноград, у будинку проживаюсь син із дружиною, внуками та колишній чоловік. Бабуся проживала з ними, лише час від часу ходила до дочки [PERSON] . [PERSON] з ними не проживала, лише приходила до матері. Вона з чоловіком та дітьми і бабусею [PERSON] з 1986 року проживали за адресою [ADDRESS] . Будинок на [ADDRESS] будували батьки чоловіка. За час спільного проживання вклали багато коштів, будинок практично переробили. Бабуся померла у 2002 році, на момент її смерті з бабусею проживав колишній чоловік [PERSON] та діти із своїми сім`ями. З часу її смерті і по даний час усі послуги за будинок сплачував [PERSON] . [PERSON] у будинку не проживала, за послуги не сплачувала, город не обробляла, жодних коштів на ремонти не вкладала, нічим не допомагала. Коли [PERSON] почав оформляти документи на будинок, тоді [PERSON] почала претендувати на будинок. [PERSON] бабусю не забирала, вона постійно ходила до дочки, до дітей, від них іноді вона носила їй продукти. Одружилася із [PERSON] 20.11.1982, розлучилася у 2011-2012 роках, після розірвання шлюбу ще протягом чотирьох років проживала на [ADDRESS] . Ремонти у будинку проводили з 1986 року упродовж десяти років. З власником письмового договору на проведення ремонту не укладали, проводили ремонт як жильці, чого не заперечувала власник. [PERSON] пішла до [PERSON] і у неї померла, вона була на похоронній процесії, яка відбувалась за місцем проживання [PERSON] . Був такий випадок, що [PERSON] закривала браму та не впускала бабусю до них, проте з цим питанням вони у правоохоронні органи не зверталися. Коли був похорон у бабусі був синяк, із цим питанням також у правоохоронні органи не зверталася. [PERSON] через вісімнадцять років згадала про будинок. Допитана у судовому засіданні 10 січня 2024 року свідок [PERSON] суду показала, що вона є рідною сестрою [PERSON] . Їй відомо, що будинок на [ADDRESS] будували дідо [PERSON] та бабуся [PERSON] . Дідо помер у 1982 році, а батько [PERSON] помер у 1986 році. Пригадує, що [PERSON] приїхала до [PERSON] і просила, щоб брат йшов туди жити. [PERSON] із сім`єю переїхав проживати до бабусі. Коли ще її батько [PERSON] разом із бабусею і дідусем будували будинок, вона навчалась у школі та разом із [PERSON] (братом) допомагали складати цеглу, розмішували розчин. [PERSON] із батьками не проживав лише постійно їздив їм допомагати. На момент смерті батька бабуся проживала одна. У 2002 році на момент смерті бабусі з нею проживав брат [PERSON] з дружиною та дітьми. Вона особисто з народження проживала на [ADDRESS] . Представник відповідача [PERSON] - Боровець М.С. позовні вимоги заперечив, зустрічну позовну заяву підтримав у повному обсязі, надав суду пояснення, аналогічно викладеним у зустрічній позовній заяві. Первісний позов заперечив, вважає, що зустрічним позовом спростовується первісний позов. Представник третьої особи Басарабчук В.С. у судовому засіданні суду надава пояснення, що позивач [PERSON] вперше звернулась до Радехівської міської ради у 2019 році із заявою про надання їй довідки, тоді житлово - побутова комісія виїжджала на місце та склала відповідно акт №312 від 18 грудня 2019 року, у якому на підставі письмових стверджень сусідів комісія прийшла до висновку, що [PERSON] проживала до дня смерті без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Житлово-побутова комісія створена на підставі розпорядження Радехівської міської ради, яка керується відповідними Положеннями. Комісія мала б встановити дані ( інформацію) на час перевірки, а не за попередній період. Актом встановлено, що [PERSON] а проживала із [PERSON] . Цей акт складений на підставі письмових стверджень, зазначених у ньому осіб. Письмові ствердження - це письмові свідчення. Невідомо чи комісія попереджала цих осіб, про те, що вони повинні відображати інформацію, яка відповідає дійсності. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 10 квітня 2024 року, суду показав, що бабуся [PERSON] а проживала у своєму будинку у [ADDRESS] та переписала цей будинок на його матір [PERSON] . До цього бабуся із дідусем проживали у с.Нивиці Радехівського району Львівської області та потім побудували будинок на [ADDRESS] . До бабусі часто ходили змалку, носили їй їсти кожен день. Бабуся проживала на [ADDRESS] до 2010 року, але точно не пригадує. Разом із бабусею проживав [PERSON] із своєю сім`єю, хто був зареєстрований у будинку йому невідомо. Не пригадує коли бабуся померла, перед смертю вона проживала на [ADDRESS] . Коли бабуся проживала на [ADDRESS] , вона постійно жалілася, що співжителі з нею недобросовісно поводилися. Із власної волі бабуся прийшла проживати до своєї дочки на [ADDRESS] . Коли носив бабусі їсти йому було 26-27 років, бачив, що там проживає [PERSON] із своєю сім`єю, з якого часу проживав [PERSON] із бабусею не пригадує. У будинку бабуся мала свою кімнату, господарства у неї не було. На момент смерті у будинку проживав [PERSON] із своєю сім`єю і в даний час там проживає. У будинку ремонти проводив [PERSON] , вони туди не ходили. Після смерті бабусі [PERSON] на [ADDRESS] не проживала, нічого там не робила і в даний час також не робить, бо вони бояться туди ходити. Він проживає на [ADDRESS] разом із матір`ю [PERSON] . [PERSON] ( матір) забрала із будинку стару дубову шафу, старе дубове ліжко та ікону із будинку ще до смерті бабусі, а після смерті бабусі нічого не забирала. Не було таких фактів, що [PERSON] апроживала періодично то на [ADDRESS] то на [ADDRESS] , вона постійно проживала на [ADDRESS] . Коли бабуся жила на [ADDRESS] вони носили їй їсти, перестрибували через пліт, стукали у вікно і передавали їжу, а коли жила у них могла вийти і піти на [ADDRESS] , бо у неї був дослівно «старческий маразм». В останні дні перед смертю бабуся мала уявну подружку, постійно говорила сама із собою, могла піти у невідомому напрямку. На [ADDRESS] боялися ходити, бо боялися [PERSON] , до поліції з цим питання не зверталися. Після смерті бабусі ні разу не були у будинку та на подвір`ї на [ADDRESS] , лише позивач [PERSON] у 2021 році ходила фотографувати будинок. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 10 квітня 2024 року, суду показав, що [PERSON] хотів [PERSON] дослівно «втопити сокиру». [PERSON] а проживала у своєму будинку за адресом у [ADDRESS] з дідусем, дід помер коли йому було три роки. [PERSON] переїхав до бабусі проживати десь тридцять років тому, а може більше точно не пригадує. Коли забрали бабусю проживати разом із ними на [ADDRESS] , де він проживає з народження, не пригадує. Бабуся проживала у літній кухні до смерті десь рік - два. У його присутності мама (позивач) забрали із будинку лише шафу та ікону, яку [PERSON] назвав картиною. Пригадує, що він носив бабусі їсти, скакав через пліт і передавав їжу через вікно, бо боявся зайти на подвір`я. [PERSON] проживав з бабусею і своєю сім`єю. Не пригадує коли забрали бабусю до себе, а їсти носили десь 40 років до того. [PERSON] проводив ремонти у будинку, оплачував за комунальні послуги, збудував незаконно гараж, позивач [PERSON] там нічого не робила. Після смерті бабусі позивач [PERSON] город не обробляла, бо боялася [PERSON] . Бабуся перед смертю мала відхилення, вона не впізнавала людей, могла піти у невідомому напрямку, через що вони постійно її десь перехоплювали і вона не могла пояснити своїх дій. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 8 липня 2024 року, суду показала, що [PERSON] , яка померла [INFO] , проживала два-три роки до смерті у [PERSON] на [ADDRESS] . Покрайній мірі вона її бачила в [PERSON] . [PERSON] здійснювала її поховання. Вона прийшла у їх сім`ю як невістка, з [PERSON] зустрічалась у [PERSON] під час відвідування сім`ї [PERSON] . Відвідувала сім`ю [PERSON] десь раз у два тижні. Їй невідомо, які саме документи передала [PERSON] [PERSON] . Після одруження вона з чоловіком проживала на [ADDRESS] . Коли приходила до [PERSON] весь час там бачила [PERSON] , до якої особисто ходила на іменини у листопаді за адресою, де проживала [PERSON] . З [PERSON] відносини [PERSON] не обговорювали. Ознак захворювання у [PERSON] не зауважувала, також не чула розмов, що бабуся блудила. На [ADDRESS] жодного разу не була, тому не може надати жодної відповіді за цією адресою. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 8 липня 2024 року, суду показав, що [PERSON] була його бабусею, яка проживала перед смертю два-три роки на [ADDRESS] разом із [PERSON] . Із [ADDRESS] бабуся прийшла проживати на [ADDRESS] , оскільки внук їй зробив неможливі умови для проживання, зокрема забирав ключі, закривав у будинку, не впускав до хати, вони бабусі через пліт носили їсти. Бабуся до смерті себе адекватно поводила. Коли бабуся померла йому було 23 роки, закінчив школу у 1993 році, станом на 2000 рік проживав у гуртожитку у м.Львові, так як з 1999 року у нього була своя сім`я, кожного тижня він навідувався до матері [PERSON] та бачив, що бабуся проживає з мамою, яка мала свою окрему кімнату. Коли ще навчався у школі, тоді бабуся часто до них приходила і ночувала. Бабуся прожила 92 роки і нормально себе поводила, а за місяць півтори до смерті могла щось і не пам`ятати. [PERSON] на [ADDRESS] не обробляла земельної ділянки, не користувалась будинком, оскільки [PERSON] її туди не впускав. Коли навчався у школі у с.Павлів, після закінчення уроків часто ходив до бабусі, носив їй їсти. Разом із бабусею на той час проживав [PERSON] з дружиною та дітьми. [PERSON] прийшов проживати до бабусі у 1986 році на [ADDRESS] , йому було тоді 7 років, а до 1986 року вони їй допомагали. У судовому засіданні 6 жовтня 2025 року захисник позивача [PERSON] - Мулявка О.В. не настоював на допиті свідків [PERSON] і [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні 6 жовтня 2025 року суду показав, що йому відомо, що будинок який будувався у м.Радехів фінансувався [PERSON] . У 1984 році він (свідок) одружився, [PERSON] бачив у м. Червоноград ( в даний час Шептицький ), вона була бабусею його дружини. До [ADDRESS] часто їздив коли там вже проживавав [PERSON] . Йом у відомо, що сама бабця просила [PERSON] йти до неї проживати, який і переїхав із сім`єю до неї проживати. [PERSON] там не проживала, він її там не бачив. Коли приїжджав у гості до [PERSON] бабуся постійно з ними відпочивала. [PERSON] постійно проживав із бабусею, після смерті бабусі [PERSON] залишився там проживати. Йому відомо, що [PERSON] проводив ремонти у будинку. У будинку був ремонт, [PERSON] його поновлював. Всі родинні обставини йому відомі від дружини. Невідомо у якому статусі і як був зареєстрований [PERSON] до будинку. На похороні бабусі не був. [PERSON] бачив раз у м. Червоноград ( в даний час Шептицький ), вона сиділа на лавці бо квартира сина [PERSON] була закрита. Свідок [PERSON] у судовому засіданні суду показала, що її батько [PERSON] , який працював на шахті, допомагав дідові [PERSON] та бабуся [PERSON] будувати будинок в [ADDRESS] . Вона була ще маленькою та бачила сам фундамент цього будинку. У цьому будинку проживали бабуся із дідусем, після смерті діда бабуся [PERSON] приїжджала в м.Червоноград (в даний час Шептицький ) і після цього [PERSON] із сім`єю переїхав проживати до бабусі на вулицю Лисенка. [PERSON] також працював на шахті у м.Червоноград ( в даний час Шептицький ), а коли переїхав проживати у м.Радехів тоді влаштувався на роботу на бойню, діти його ходили до шкоди у м. Радехів. У будинку [PERSON] мала свою кімнату, [PERSON] із сім`єю мали теж окремі кімнати, разом проживали, обробляли город та вели господарство. Їй відомо, що [PERSON] у будинку проводив ремонти, замінював підлогу, робив побілку, замінив вікна, перекрив гараж. [PERSON] ( бабуся) померла у 2002 році, після її смерті там залишився проживати [PERSON] із сім`єю. [PERSON] там не проживала, ремонтів не робила і город не обробляла. Після смерті [PERSON] [PERSON] там не бачила. Будинок почали будувати бабуся із дідусем у 1967 році, у якому після завершення будівництва був зроблений ремонт, проведене світло, газ, проведено воду. Невідомо хто придбав деревину (ліс) на будинок, але їй відомо, що її батько [PERSON] допомагав будувати будинок. [PERSON] почав проживати у [ADDRESS] з 1986 року, після смерті діда. Чи [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] їй невідомо. На її думку [PERSON] проводив у будинку ремонт, оскільки там проживав. Вона особисто на [ADDRESS] у Радехів приїжджала 10-12 разів у рік. Коли приїжджала у гості то [PERSON] розказував їй, що саме ним було зроблено у будинку. [PERSON] померла вдома на [ADDRESS] , вона приїжджала на похорон до церкви. Під час того коли вона приїжджала у гості на [ADDRESS] бабуся [PERSON] постійно з ними разом сиділа за столом та не говорила про те, що не бажає, щоб [PERSON] із нею проживав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 3 листопада 2025 року суду показав, що з [PERSON] знайомий із 1980 років, коли разом працювали на бійні, він працював у столярному цеху, а [PERSON] завконтроль. Він неодноразово бував у нього вдома на [ADDRESS] , допомагав йому як колезі. [PERSON] знає, це була бабуся [PERSON] . Відносини між ними були сімейними, бабуся мала свою кімнату, обробляла грядки на городі. Не чув, щоб бабуся не бажала, щоб [PERSON] з нею проживав. Коли бабуся померла він перебував на заробітках у Росії, тому на похоронах не був. [PERSON] у будинку коли там перебував жодного разу не бачив. У будинку було проведене світло, газ, опалення, а [PERSON] проводив там поточний ремонт. З 2002 року до [PERSON] за місцем проживання не ходив. За життя [PERSON] у будинку бував часто. [PERSON] допомагав будувати гараж, накривали його разом, бабуся в цей час нічого не заперечувала. Сварок із бабусею у [PERSON] не чув, вона була доброю людиною. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, врахувавши покази свідків, дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити, а зустрічний позов задовольнити, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статей 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі статей 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом частин 1, 2 статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Суд установив, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого повторно 16 жовтня 2019 року Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, а також копією Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого повторно 20 жовтня 2020 року Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (т.1, а.с.15, 73, 226). Відповідно до копії довідки № 2950 від 10.12.2020, виданої КП «Радехівське водоканалізаційне господарство», [PERSON] , який помер [INFO] до дня смерті був зареєстрований на [ADDRESS] і на день смерті в одному будинку була зареєстрована [PERSON] (т.1, а.с.74, 227). [INFO] померла [PERSON] ,що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 10 жовтня 2002 року Радехівським відділом реєстрації актів громадянського стану районного управління юстиції Львівської області, а також копією Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого повторно 05 травня 2018 року Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (т.1, а.с.13, 71, 224). Родинні відносини позивачки [PERSON] із спадкодавцем підтверджують такі документи: - копія Свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого повторно 16 жовтня 2019 року Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області (т.1, а.с.10); - копія Свідоцтва про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 05 жовтня 1974 року, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] 05 жовтня 1974 року уклали шлюб; після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (т.1, а.с.11). Згідно з копією Реєстраційного посвідчення, виданого 9 жовтня 1986 року Червоноградським міжміським бюро технічної інвентаризації, констатовано, що за [PERSON] зареєстровано в цілому будинковолодіння [ADDRESS] (т.1, а.с.12). З копії Заповіту, посвідченого Луців І.П., державним нотаріусом Радехівської державної нотаріальної контори, 29 серпня 1994 року, видно, що [PERSON] , на випадок її смерті, належний їй жилий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] , заповіла своїй дочці - [PERSON] (т.1, а.с.14-14 зворот). Нормами п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникало відповідно до норм ст. 529 - 531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Таким чином на спадкові правовідносини після смерті [PERSON] поширюються норми ЦК УРСР, оскільки спадщина після її смерті відкрилася до 1 січня 2004 року . На підставі ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. З огляду на ч. 1, 2 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно з приписами ст.548 Цивільного кодексу Української РСР (що діяв на момент смерті спадкодавця), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР, котрий діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно зі статтями 549, 554 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках. Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо. Відповідно до приписів ст. 553 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983р. відмова від спадщини на користь інших закликаних до спадкування спадкоємців допускається лише протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Після закінчення цього строку не може бути збільшена частка у спадщині з тих підстав, що хто-небудь з спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, вправі передати право на все або на частину одержаного за спадщиною майна іншому спадкоємцеві на підставі загальноцивільних угод-договорів купівлі-продажу, дарування, міни. Роз`яснення аналогічного змісту подано в п.25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування». Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 305/235/17. Родинні відносини відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] із спадкодавцем підтверджують такі документи: копія Свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] від 03.09.1952 (т.1, а.с.75, 228); копія Свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] від 25 вересня 1958 року, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] 16 вересня 1958 року уклали шлюб; після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (т.1, а.с.77, 230); копія Свідоцтва про народження, [PERSON] , серії [NUMBER] від 28 липня 1959 року, з якого видно, що його батьками є [PERSON] та [PERSON] (т.1, а.с.79, 232). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого повторно 20 жовтня 2020 року Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (т.1, а.с.76, 229). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого 5 грудня 1978 року (т.1, а.с.78, 231). Відповідно до копії довідки № 2619 від 20.10.2020, виданої КП «Радехівське водоканалізаційне господарство», встановлено, що в [ADDRESS] зареєстровані такі особи: [PERSON] (заявник), [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (син), [PERSON] (внучка), [PERSON] (внук) (т.1, а.с.80, 233). На підтвердження користування майном спадкодавця відповідач (позивач за зустрічним позовом) [PERSON] подав такі документи: копію довідки про розмір платежу за користування сухими нечистотами № 182 від 24.02.2003, виданої на ім`я [PERSON] (т.1, а.с.85, 238); копія довідки про заборгованість по оплаті за воду та каналізацію № 2939 від 13.02.2003, виданої на ім`я [PERSON] (т.1, а.с.86, 239); копії квитанцій за користування комунальними послугами та копії рахунків-квитанцій на оплату комунальних послуг на ім`я [PERSON] (т.1, а.с.88-111, 241-264); копію договору про користування електричною енергією на ім`я [PERSON] (т.1, а.с.112-113 зворот, 265-266 зворот); копію акта № 1530 розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін між Оператором ГРМ та споживачем [PERSON] від 2017 року (т.1, а.с.114-114 зворот, 267-267 зворот); копія договору розподілу природного газу (для побутового споживача), укладеного між АТ «Оператор ГРС «Львівгаз» та [PERSON] (т.1, а.с.115-119, 268-272); копію акта №2102556 збереження пломб і лічильника на ім`я [PERSON] від 30.04.2013 (т.1, а.с.129, 282); копію акта збереження пломб і лічильника (т.1, а.с.131, 284); копію акта про демонтаж лічильника газу (ПЛГ) на періодичну повірку (т.1, а.с.132, 285); копію претензії про усунення недоліків та порушень за наслідками ревізії від 02.04.2013, надіслана на ім`я [PERSON] (т.1, а.с.138, 291); копію «Смети» від 22.10.1985 (т.1, а.с.133-137, 286-290); копію справи на будинок [ADDRESS] на ім`я [PERSON] (т.1, а.с.139-141, 292-294); копію акта від 20.12.1966 на ім`я [PERSON] (т.1, а.с.142, 295). Відповідно до копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , виготовленого станом на 23 жовтня 2019 року КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації», на замовлення [PERSON] , констатовано, що зазначений житловий будинок має загальну площу 77,4 м.кв., житлову - 43,8 м.кв., допоміжну - 33,6 м.кв. та складається з таких приміщень: коридор площею 8,6 м.кв., кладова - 5,4 м.кв., житлова - 12,0 м.кв., житлова - 15,8 м.кв., житлова - 16,0 м.кв., коридор - 4,9 м.кв., кухні - 9,4 м.кв., ванна - 5,3 м.кв. (т.1, а.с.18-20 зворот). Також відповідно до копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , виготовленого станом на 17 січня 2018 року КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації», на замовлення [PERSON] , констатовано, що зазначений житловий будинок має загальну площу 77,4 м.кв., житлову - 43,8 м.кв., допоміжну - 33,6 м.кв. та складається з таких приміщень: коридор площею 8,6 м.кв., кладова - 5,4 м.кв., житлова - 12,0 м.кв., житлова - 15,8 м.кв., житлова - 16,0 м.кв., коридор - 4,9 м.кв., кухні - 9,4 м.кв., ванна - 5,3 м.кв. (т.1, а.с.120-127, 273-280). Відповідно до довідки № 1608 від 12.12.2019, виданої КП «Радехівське водоканалізаційне господарство», [PERSON] , яка померла [INFO] до дня смерті була зареєстрована на [ADDRESS] та з нею разом були зареєстровані відповідно до запису в будинковій книзі такі особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (т.1, а.с.16). Вищезазначене також підтверджується копією Будинкової книги для прописки громадян проживаючих в будинку [ADDRESS] , копією довідки № 2614 від 19.10.2020, виданої КП «Радехівське водоканалізаційне господарство» (т.1, а.с.21-24 зворот, 72, 81-84 зворот, 225, 234-237 зворот). З листа № 01-10/745 від 29 грудня 2021 року констатовано, що на ухвалу судового засідання від 03.12.2021, КП «Радехівське ВКГ» повідомляє, що відповідно до договору №141/4 від 05.09.2019 про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а також договору № 141/4 від 03.01.2020 про надання послуг з поводження з побутовими відходами, споживачем послуг є [PERSON] , особовий код [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] . За період 2019-2021 років обсяг спожитих послуг становить: - централізоване водопостачання та централізоване водовідведення - надано послуг на суму 2934,54 грн., сплачено в сумі 3180,52 грн; - вивіз твердих побутових відходів - надано послуг на суму 1636,80 грн, сплачено в сумі 1711,20 грн (т.2, а.с.6). З відповіді ТОВ «Львівгаз збут» на ухвалу суду, вбачається, що абонентський рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано на [PERSON] (т.2, а.с.42, 43). З копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 56806162 від 10.07.2019 видно, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , 10.07.2019 приватним нотаріусом Радехівського районного нотаріального округу зареєстровано спадкову справу № 64438204, номер у нотаріуса 135/19 (т.1, а.с.149, 302). З копії спадкової справи №135/19 до майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину 10 липня 2019 року звернувся [PERSON] . В матеріалах спадкової справи відсутні заяви інших осіб про прийняття спадщини (т.2, а.с.8, 9-35). Зважаючи на встановлені обставини у справі [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , вступивши у фактичне володіння та управління спадковим майно. Крім того судом досліджені фотографії (т.1, а.с.143-148, 296-301). Водночас в Акті комісійної перевірки № 312 від 18 грудня 2019 року, який складений та виданий комісією Радехівської міської ради, зазначається про те, що на підставі письмових стверджень сусідів комісія вважає, що [PERSON] проживала до дня смерті без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (т.1, а.с.17). Даний акт судом не береться до уваги як доказ, оскільки сусіди у судовому засіданні допитані не були, а представник міської ради у судовому засіданні пояснив, що комісія не мала права складати такий акт відповідно до їх Положення ( яке долучив до матеріалів справи), за попередній період, а лише заносити до акту дані, які були перевіреними самою комісією на час їх приходу, тобто комісія не вправі була у 2019 році, встановлювати події 2010 року (а.с.224-236). Вказане свідчить про те, що [PERSON] спадщини не прийняла, як спадкоємець першої черги, оскільки не вступила у фактичне володіння та управління спадковим майном, так як речі із будинку, а зокрема: шафу, ліжко і образ забрала із будинку ще при житті матері. Це ж підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , недовіряти показам яких у суду немає підстав. Крім цього, ці ж свідки повідомили суду, що у бабусі [PERSON] був дослівно «старческий маразм», в останні дні перед смертю бабуся мала уявну подружку, постійно говорила сама із собою, могла піти у невідомому напрямку, через що вони постійно її десь перехоплювали і вона не могла пояснити своїх дій. Також ці ж свідки не надали суду чіткої відповіді щодо часу проживання бабусі із [PERSON] та крім цього, ці ж свідки є родичами і тому їх покази розцінюються як зацікавленими щодо суті спору позивача. [PERSON] до нотаріальної контори про прийняття спадщини не зверталася, лише у грудні 2019 року до Радехівської міської ради про видачу довідки (т.3, а.с.227) та у 2020 році звернулась до суду, тобто через 18 років після смерті матері. Твердження позивачки, що вона вступила у володіння майном, оскільки взяла на відповідальне зберігання оригінали, правовстановлюючих документів, які належали померлій, яка з нею проживала на момент смерті, не заслуговують на увагу, так як позивач не довела суду, що ці правовстановлюючі документи вона взяла після смерті матері, такі можливоперебували на збереженні у неї ще до її смерті. Твердження позивача, що після смерті матері будинок був закритий та сусіди їй повідомили, що з листопада 2019 року у ньому ніхто не проживає не заслуговує на увагу, так як дії, які свідчать про вступ у володіння або управління спадковим майном повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Так, відповідно до норм законодавства, яке діяло на час смерті спадкодавця, відповідач ( він же позивач за зустрічним позовом) не входив у коло спадкоємців, проте позивач відповідно до норм ст. 549 ЦК УРСР не вступила в управління або володіння спадковим майном і не подала державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст.553 ЦК УРС вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини ( ст. 549 ЦК УРС ). Доказів того, що відповідач [PERSON] вигнав [PERSON] ( матір позивача [PERSON] ) із будинку позивачем суду не подано. Також не підтверджено у судовому засіданні покази позивача [PERSON] ( яка допитувалась судом як свідок), що їй особисто колишній мер міста Радехова повідомила, що над її матір`ю знущається внук ( відповідач у справі) із дружиною, як і те, що були такі випадки, що [PERSON] зимою у шкарпетках втікала до сусідів; що діти їй носили їсти та передавали його через вікно, як і те, що за три роки до смерті матері вона забрала її до себе, де проживали разом за адресою [ADDRESS] , бо до цього доступу до неї не мала, оскільки з приводу неправомірних дій відповідача [PERSON] чи інших осіб до органів поліції позивач не зверталась (що визнала сама у судовому засіданні) та жодних доказів на підтвердження її пояснень суду не подала. Факт поховання позивачем матері підтверджується копіями фотографій (т.2, а.с.123-128), що не позбавляє права позивача ставити питання про відшкодування витрат до [PERSON] ), проте відсутні докази, які підтверджують факт її проживання із спадкодавцем на момент смерті, а те що [PERSON] часу від часу перебувала у дочки [PERSON] , відвідувала її не свідчить про її проживання разом на момент стерті спадкодавця. Посилання позивача не необізнаність законодавства, через що вона не зверталась до нотаріуса не заслуговує на увагу, оскільки позивач до нотаріуса заяви про прийняття спадщини не подала, і зокрема в період розгляду справи у суді такої також не подала, а посилання на те, що їй нотаріусом усно відмовлено через те, що її мама [PERSON] проживала із нею без реєстрації є голослівним та не підтверджується жодними доказами та матеріалами справи. Виготовлення позивачем [PERSON] на її замовлення 23 жовтня 2019 року технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] свідчить про то факт, що після подачі 10 липня 2019 року [PERSON] заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину ( технічний паспорт який він виготовив ще 17 січня 2018 року) вона вирішила через 18 років претендувати на спадщину, хоч таку не прийняла, спадщиною не опікувалася та не вступила в її оперативне управління. Якщо спадкоємці першої черги пропустили строк прийняття спадщини за ЦК УРСР, а внук прийняв спадщину, то це є законно, адже внуки успадковують за правом представлення, а їхні батьки (діти спадкодавця) не були живими на час відкриття спадщини. Якщо ж перші спадкоємці не прийняли спадщину, а внук прийняв її, то для спадкоємців першої черги існує можливість звернутися до суду з позовною заявою про надання додаткового строку на прийняття спадщини, довівши поважність причин пропуску. Рішення про визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивач суду не представила, як і не подала доказів щодо вступу та управління майном, звернувшись лише до суду через 18 років після смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1. ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Відповідно до положень ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спірне спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем за зустрічним позовом у порядку спадкування. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Беручи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд доходить висновку, що зустрічні позовні вимоги є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача в користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved