Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

У травні 2025 року позивач звернувся до Чечелівського районного суду міста Дніпра із зазначеним позовом до [PERSON] на предмет стягнення з останнього страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 10\~759,53 грн., в обґрунтування якого зазначається, що 22 липня 2024 року між [PERSON] та ПАТ «НАСК «Оранта» було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 222212704, за яким забезпеченою є цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Toyota Camry» з номерним знаком [NUMBER] . Так, 22 лютого 2025 року об 11:00 год. в м. Дніпро на вул. Степана Бандери, буд.15, [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Toyota Camry» з номерним знаком [NUMBER] , при виникненні перешкоди для руху не вжив заходів щодо зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди, в результаті чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «Mazda 6» з номерним знаком [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який зупинився попереду, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Винним в дорожньо-транспортній пригоді за ст. 121 КУпАП постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2025 року визнано [PERSON] . Відповідно до ремонтної калькуляції, розрахунку страхового відшкодування та страхового акту № ОЦВ-СП-25-04-4877/1, пошкодженому транспортному засобу втсановлено матеріальні збитки в розмірі 24\~019,06 грн., при цьому сума відшкодування була зменшена на суму франшизи у розмірі 2\~500 грн. та виплачена власнику в розмірі 21\~519,06 грн. На момент дорожньо-транспортної пригоди забезпеченим транспортним засобом керував [PERSON] , який в порушення умов договору не є власником транспортного засобу. В той же час, при укладенні договору страхування 50% знижка на страховий платіж надавалася за умови особистого керування застрахованою особою транспортним засобом, а тому відповідач, як особа відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, повинен компенсувати 50% виплаченого страховою компанією страхового відшкодування в розмірі 10\~759,53 грн. Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 26 травня 2025 рокузазначену позовну заяву передано за підсудністю до Центрального районного суду міста Дніпра та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 серпня 2025 року зазначена цивільна справа розподілена судді Колесніченко О.В. З відкриттям спрощеного позовного провадження з викликом сторін за ухвалою суду від 05 серпня 2025 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином. 14 серпня 2025 року представником відповідача [PERSON] через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС подано відзив на позовну заяву, в якому зазначається, що відповідач позов не визнає у повному обсязі, заперечуючи проти доводів позивача тим, що відповідачу невідомо про існування та умови вказаного у позові полісу від 22 липня 2024 року, тоді як між позивачем та відповідачем укладався поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 222212704 від 18 липня 2024 року. Представник відповідача також посилається на те, що згідно технічного паспорту СМХ488172 від 21 червня 2017 року титульним власником автомобіля «Toyota Camry» з номерним знаком [NUMBER] зазначена дружина відповідача [PERSON] , та у відповідності до ч. 3 ст. 368 Сімейного кодексу України вищевказаний автомобіль перебуває у спільній сумісній власності відповідача та його дружини, а відтак відповідач є власником автомобіля в розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на момент укладення полісу). Крім того, представник відповідача посилається на те, що законом не визначена вимога щодо укладення кожним співвласником транспортного засобу окремого договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Сам факт укладення полісу з пільгою підтверджує, що позивач вже перевірив та визнав необхідні обставини, що суперечать позову, зокрема: відповідач є пенсіонером, автомобіль має об`єм двигуна 2\~500 см3, відповідач є власником автомобіля та у відповідача відсутня мета надавати платні послуги з перевезення. До того ж, у чинній редакції Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» взагалі відсутня відповідальність, визначена пунктом 38-1.1 ст. 38-1. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову повністю. Позивач своїм правом на написання відповіді на відзив не скористався та відповідь на відзив не подав, однак 24 вересня 2025 року через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС від представника позивача надійшли додаткові пояснення, в яких зазначається, що відповідно до пункту 13.2. \~ \~ \~ \~Закону (в\~редакції на\~момент укладання\~полісу), розмір страхового платежу (вартість Полісу) зменшується на 50 відсотків, за умов визначених у цьому пункті та відповідач належить до категорії осіб, що перелічені у цьому пункті закону, але відповідач не є власником транспортного засобу та не знаходився за кермом транспортного засобу в момент дорожньо-транспортної пригоди, а власником є [PERSON] , що підтверджує сам відповідач. В технічному паспорті власником зазначена лише одна особа і жодних інших осіб (співвласників тощо) не зазначено, з підстав чого, представник позивача вважає, що право на спільну сумісну власність транспортного засобу є умовою, що потребує доказуванню, однак не в межах цієї цивільної справи та на інших підставах. Також представник позивача зазначає, що 22 липня 2024 року між позивачем та відповідачем укладався поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 222212704 про забезпечення транспортного засобу «Toyota Camry» з номерним знаком [NUMBER] Camry» з номерним знаком [NUMBER] , і саме нова редакція закону № 37720 на відносини, що виникли до набрання чинності цим законом, не розповсюджується, а діє редакція, на час якої договірні відносини виникли. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, представник позивача наполягала на задоволенні позову, з підстав, викладених у позові та у додаткових поясненнях. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, у позові клопотав про розгляд справи за його відсутності, а також позов підтримав у повному обсязі, наполягав на його задоволенні з наведених у ньому та додаткових поясненнях підстав. Відповідач та його представник, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилися, подавши відзив на позов, зазначивши, що відповідач позов не визнає та просить відмовити в його задоволенні з підстав, наведених у відзиві. В судове засідання не прибули усі учасники розгляду, сторони клопотали про розгляд справи за їх відсутності, на підставі чого відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши зібрані докази, дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами з відмовою у задоволенні позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що 22 лютого 2025 року об 11:00 год. в м. Дніпро на вул. Степана Бандери, буд. 15, [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Toyota Camry» з номерним знаком [NUMBER] при виникненні перешкоди для руху не вжив заходів щодо зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди, в результаті чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «Mazda 6» з номерним знаком [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який зупинився попереду, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вказаними діями [PERSON] порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП. Вказані обставини встановлені та підтверджуються постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2025 року, яка набрала законної сили, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого\~ст. 124 КУпАП\~з накладенням на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. в дохід держави. Відповідно до ч. 6\~ст. 82\~ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вказана постанова суду від 24 березня 2025 року має преюдиційне значення при розгляді цієї цивільної справи. 22 липня 2024 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», у відповідності до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV від 01 липня 2004 року (в редакції, що діяла на момент укладення договору), укладено договір (поліс) № 222212704 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до умов якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «Toyota Camry» з номерним знаком [NUMBER] , строк дії якого з 22 липня 2024 року по 21 липня 2025 року включно. Страхова сума на одного потерпілого: 320\~000 грн. за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, 160\~000 грн. за шкоду, заподіяну майну. Розмір франшизи 2\~500 грн. При укладенні договору страхування діє знижка 50 % на страховий платіж (а.с. 4). Із страхового акту № ОЦВ-СП-25-04-4877/1 видно, що 18 липня 2024 року укладено договір страхування № 222212704, за яким страхувальником є [PERSON] . Період страхування з 22 липня 2024 року по 21 липня 2025 року. 22 лютого 2025 року року відбулась дорожньо-транспортна пригода, яке оформлено за участю поліції. Винна особа\~ [PERSON] . Транспортний засіб потерпілої особи «Mazda 6» з номерним знаком [NUMBER] . Сума нарахованого відшкодування 21\~519,06 грн., яка підлягає виплаті [PERSON] (а.с. 6 зворот). Так, 03 березня 2025 року власник транспортного засобу «Mazda 6» з номерним знаком [NUMBER] [PERSON] звернувся до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» із заявою про страхове відшкодування за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 22 лютого 2025 року та згідно платіжної інструкції № 18363 від 31 березня 2025 року ПАТ «НАСК «Оранта» [PERSON] виплачено страхове відшкодування в розмірі 21 5198,06 грн. з вирахуванням франшизи в розмірі 2\~500 грн. (а.с. 6, 7, 8-9, 10). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, передбачені ст. 1166 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За змістом ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Так відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Абзацем першим частини 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції Закону № 1961-IV від 01 липня 2004 року, чинній на момент укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності від 22 липня 2024 року та на момент дорожньо-транспортної пригоди 22 лютого 2025 року) було передбачено, що, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За змістом ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Так, вимоги щодо стягнення з [PERSON] , як винуватця ДТП, 50% виплаченого страхового відшкодування, позивач обґрунтовує положеннями п. 13.2 ст. 13 та п. 38-1.1 ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV, в редакції, що була чинною на дату укладення договору ОСЦПВВНТЗ та який втратив чинність 20 червня 2024 року. Так, відповідно до п. 13.2 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV, було передбачено, що розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин\~України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб\~має робочий\~об`єм двигуна\~до 2500\~сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. Пунктом 38-1.1 ст. 38-1 Закону № 1961-IV в редакції, що діяла на момент ДТП було визначено, що у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. В цьому зв`язку суд звертає увагу, що діюча редакція ч. 1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21 травня 2024 року № 3720-ІХ, яка набрала чинності 20 червня 2024 року, визначає, що розмір страхової премії за внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків для страхувальника, який є: громадянином України - учасником бойових дій, постраждалим учасником Революції Гідності, учасником війни, особою з інвалідністю II групи, особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесеною до I або II категорії, пенсіонером, - щодо транспортного засобу, який має робочий об`єм двигуна до 2 500 сантиметрів кубічних або потужність електродвигуна до 100 кіловат включно та належить йому на праві власності, за умови керування таким транспортним засобом виключно страхувальником або особою, яка також належить до категорій, визначених цією частиною, та використання транспортного засобу без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів та/або вантажу. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , є пенсіонером за віком, що підтверджується його пенсійним посвідченням серії [NUMBER] , видане 22 серпня 2018 року (а.с. 35). Так, за даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] встановлено, що з 21 червня 2017 року титульним власником транспортного засобу «Toyota Camry» з номерним знаком [NUMBER] є [PERSON] (а.с. 37-38). Згідно даних полісу № 222212704, а саме в графі «страхувальник» окрім інших даних страхувальника, документом, що посвідчує особу зазначається пенсійне посвідчення [NUMBER] від 22 серпня 2018 року, що підтверджує право [PERSON] на зменшення розміру страхового платежу. Окрім цього, зі свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають у шлюбі, що зареєстрований Кіровським відділом ДРАЦС 09 жовтня 1993 року, про що складено відповідний актовий запис під № 650 (а.с. 36). Так, відповідно до частин 1, 2 статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, що узгоджується з ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до статті 63 СК України, що узгоджується з ч.1 ст. 369 ЦК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в чинній редакції), у цьому законі терміни вживаються в такому значенні: власник наземного транспортного засобу (далі - власник транспортного засобу) особа, яка є власником відповідно до закону або законним володільцем (користувачем) наземного транспортного засобу на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, договору оренди або на інших законних підставах. Таким чином автомобіль є спільною сумісною власністю відповідача та [PERSON] , при цьому [PERSON] виступає лише титульним власником автомобілю, тоді як спільна сумісна власність це вид права власності, а відтак відповідач є власником автомобілю, у тому числі в розумінні Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім цого, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не містить вимоги щодо укладання кожним співвласником транспортного засобу окремого договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. До того ж, \~ \~ \~ \~ сам факт укладання полісу з \~ \~ \~ \~пільгою підтверджує, що позивач вже перевірив та визнав необхідні обставини, зокрема те, що: відповідач є пенсіонером, автомобіль «Toyota Camry» з номерним знаком [NUMBER] має об`єм двигуна \~ \~ \~ \~до 2 500 см3, а також те, що у відповідача відсутня мета надавати платних послуг з перевезення, оскільки позивачем доказів зворотнього не надано. В той же час, суд не приймає до уваги твердження представника позивача з приводу того, що факт спільної сумісної власності транспортного засобу «Toyota Camry» з номерним знаком [NUMBER] необхідно доводити в іншому судовому процесі, позаяк відповідачем надані достатні докази, які дають підстави дійти висновку того, що автомобіль «Toyota Camry» з номерним знаком [NUMBER] перебуває у спільній сумісній власності відповідача та його дружини. З урахуванням наведеного, суд прийшов висновку, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та позивачем недоведені, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed