Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

[PERSON] через свого представника звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області (зміна назви суду на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних судів» №4273-IX, який набув чинності 25 квітня 2025 року на Дніпровський районний суд Дніпропетровської області) з позовною заявою до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» про відновлення порушених прав споживача. В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач є клієнтом АТ КБ «Приватбанк», та держателем кредитної платіжної картки «Універсальна пільгова», яка була випущена АТ «КБ «Приватбанк» до відкритого банком на її ім`я карткового рахунку. 04.02.2024 року, починаючи з 17:07 до 17:37, невідомі зловмисники, використовуючи шахрайські оборудки, заволоділи доступом до мобільного додатку позивача «Приват24» та без перешкод зі сторони служби безпеки банку вкрали з карткового рахунку № [NUMBER] , відкритого у АТ КБ «Приватбанк», грошові кошти у загальній сумі 59599,00 грн. 04.02.2024 року після крадіжки грошових коштів позивач відразу зателефонувала на гарячу лінію банку за номером 3700, повідомила про те, що відбулось, і попросила заблокувати картковий рахунок. 05.02.2024 позивач особисто прибула у відділення АТ КБ «Приватбанк» та повідомила про шахрайську подію, після чого працівниками АТ КБ «Приватбанк» було знищено платіжну картку, з якої були викрадені кредитні кошти у сумі 59599,00 грн., та видано нову картку. Також за даним фактом відкрито кримінальне провадження. Позивачем неоднорозаво надсилалися листи на адресу банку в яких остання зверталася з вимогою негайно зарахувати на її картковий рахунок вкрадені шахраями грошові кошти, при цьому, банк почав без відповідного розпорядження позивачки списувати з її карткового рахунку на який надходить її заробітна плата, грошові кошти, якими банк погашає вкрадені шахраєм кредитні кошти. З огляду на викладене, позивач, з урахуванням уточнень, просить зобов`язати відповідача здійснити переказ за рахунок власних коштів та повністю погасити кредитну заборгованість за рахунок зазначеного переказу, припинити, починаючи з 04.02.2024 року, нарахування процентів і штрафних санкцій на суму кредитної заборгованості, нарахувати та виплатити на користь позивача проценти за користування чужими грошовими коштами, списаними відповідачем, у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, а також стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 9\~864,68 грн, безпідставно списані з рахунку позивача. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15.08.2024 року дану позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 13.11.2024 року від представника відповідача через канцелярію суду були подані заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, в яких представник відповідача посилався на те, що предметом позову є грошові кошти, які були списані з рахунку позивача злочинним шляхом, у зв`язку з чим дана справа не може вважатися малозначною. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13.11.2024 року справу прийнято розглядати за правилами загального позовного провадження. Представник відповідача через канцелярію суду подав відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що саме клієнт несе відповідальність у повному обсязі за операції, які супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви клієнта про блокування картки (рахунку) на рух коштів. АТ КБ "ПриватБанк" вважає, що в даному випадку списання коштів з рахунку позивача відбувалось, у зв`язку із халатною поведінкою [PERSON] щодо розповсюдження персональної інформації, яка призначалась тільки для неї. Враховуючи те, що треті особи для здійснення платіжних операцій, не мали б змоги зробити це не знаючи персонального коду підтвердження на здійснення операції, отже клієнтом не було дотримано вимоги законодавства і Умов та правил надання банківських послуг щодо забезпечення збереження інформації. Крім того, зазначив, що списання коштів відбувалось з рахунку платника за електронною ідентифікацією електронного платіжного засобу, шо в розумінні п. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», не є неналежним переказом, а тому й п. 6.7 Положення, як підстава для негайного відновлення Банком залишку коштів на рахунку користувача, в даному випадку застосовано бути не може, оскільки докази, що надані Відповідачем спростовується припущення позивача про несанкціонованість списання коштів з рахунку позивача. 28.11.2024 року представником позивача через підсистему «Електронний суд» було подано заяву про зміну предмету позову. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22.04.2025 року було відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів. Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20.08.2025 року було закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні. Ухвалою судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 16.10.2025 року було поновлено судовий розгляд справи №175/12105/24, для з`ясування певних обставин справи. Через підсистему «Електронний суд» представником позивача було подано заяву про відмову від частини позовних вимог, а саме про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день від 04 лютого 2024 року до дня списання з рахунку платника без її волевиявлення грошових коштів у розмірі 59599,00 грн, до дня зарахування їх відповідачем у зазначеній сумі на належний позивачу картковий рахунок. В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як вбачається з довідок від 26.07.2024 року виданих керівником Дирекції обслуговування та адміністративної підтримки АТ КБ «ПриватБанк», [PERSON] є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» і користується послугами банку, згідно до наданої інформації станом на 26.07.2024 року має карткові рахунки: № [NUMBER] , тип: картка універсальна пільгова, платіж 2,5%, стан картки закрита; № [NUMBER] , тип: картка універсальна пільгова, платіж 2,5%, стан картки активна. Також, станом на 26.07.2024 року [PERSON] має в АТ КБ «ПриватБанк» картку № [NUMBER] (рахунок [NUMBER] ), на яку отримує заробітні виплати. Згідно виписки по картковому рахунку № [NUMBER] і додатовим рахунам договору SAMDN55000042949974 від 25.03.2011 за період з 04.02.2024 року - 04.02.2024 року невстановленими особами були зробилені наступні банківські операції, а саме: о 17 год 07 хв знято кошти в приміщенні магазину «Техно їжак» розташованому по [ADDRESS] , - 9099 грн; о 17 год 15 хв було здійснено зняття готівки в банкоматі: DN00 по вул. Малом`ясницька, 2А, - 20\~000 грн; у проміжок між 17 год 18 хв по 17 год 21 хв було чотири рази знято кошти у банкоматі: 6996953, по вул. Героїв Праці, 15, - 5000 грн; о 17 год 24 хв відбулося зарахування суми вкладу з «Скарбнички» у розмірі 537 грн 90 коп.; о 17 год 30 хв були зняті кошти в банкоматі: DN00 по [ADDRESS] у розмірі 9000 грн; о 17 год 33 хв переказ коштів з кредитної карти ПриватБанку на карту [NUMBER] через Приват24 у розмірі 1500 грн; о 17 год 36 хв відбувся переказ зі своєї картки 41**82 через додаток Приват24 у розмірі 99 грн; о 17 год 36 хв знято кошти у банкоматі: DN00, по [ADDRESS] , - 1000 грн; о 17 год 36 хв було здійснено переказ коштів зі своєї картки через додаток Приват 24 у розмірі 75 грн; о 17 год 36 хв знято кошти у банкоматі: DN00, по вул. Валентинівська, 29В, - 500 грн; Згідно копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05.02.2024 року вбачається, що 05.02.2024 до ВП №9 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення за служби «102» про те що, 04.02.2024 близько 16:30 у [PERSON] з банківської картки викрадено грошові кошти в розмірі 50 000 грн. З копії листа від слідчого СВ ВП №9 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції О. Дудником повідомлено, що в провадженні слідчого відділення відділення поліції №9 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуваються матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024041570000066 від 06.02.2024 року. Крім того, повідомлено, що спрямовано постанову про здійснення тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю до АТ КБ «ПриватБанк», на що отримано відновідь про неможливість надати доступ до зазначених документів. Також, зазначено, що на даний момент досудове розслідування продовжується. За фактом заволодіння грошовими коштами 19.03.2025 року позивачка звернулася до АТ КБ «ПриватБанк», з заявою в якій просила надати інформації про несанкціонований доступ до її каркових рахунків і зняття з них готівки, також просила повернути грошові кошти, та не нараховувати пеню, штраф та санкції у зв`язку з тим, що дані грошові кошти не знімала. Згідно листа від 25.03.2024 року супервайзером з обробки звернень клієнтів й держорганів АТ КБ «ПриватБанк» було надано відповідь на заяву [PERSON] від 19.03.2025 року, згідно якої повідомлено, що за картрахунком № [NUMBER] 04.02.2024 року було здійснено ряд операцій. Операції було вчинено за допомогою картки, яка була додана до сервісу Google Pay, яка була додана до застосунку 04.02.2024 року, відповідне повідомлення про активацію сервісу було надіслано на е-mail. Також, було зазначено, що банк не має можливості повернути грошові кошти. 15.07.2024 року позивачкою було направлено претензію про відновлення порушених прав споживача, згідно якої остання просила зарахувати на картковий рахунок [PERSON] , № [NUMBER] , відкритий у АТ КБ «Приватбанк», грошові кошти: - у розмірі 59599,00 грн., викрадені невстановленими слідством особами з кредитної картки 04.02.2024 року; - у розмірі 4095,60 грн., які були без належних правових підстав списані банком з зарплатної картки протягом періоду з 28.03.2024 року по 28.05.2024 року. Після зарахування банком на картковий рахунок [PERSON] , вищезазначених сум грошових коштів, остання гарантує безперешкодне повернення банку «тіла» кредитних коштів, оскільки проценти/комісійні за користування кредитними коштами та неустойка повинні стягуватися з шахраїв. З наданої відповіді АТ КБ «Приватбанк» від 19.07.2024 року вбачається, що банк не має можливості повернути грошові кошти, у зв`язку з чим вимушений відмовити [PERSON] у задоволенні претензії до банку. Як вбачається з виписки по картковому рахунку № [NUMBER] за період 28.03.2024 року по 30.07.2024 року, були здійснені обов`язкові платежі з карткою 54**26 за 28.03.2024 року о 15 год. 54 хв. у розмірі 1633 грн, 29.03.2024 року о 11 год. 23 хв. у сумі 750 грн 28 коп., 26.04.2024 року об 17 год. 21 хв. в розмірі 15 грн 93 коп., 27.04.2024 року об 11 год 43 хв 1882 грн 25 коп., 26.05.2024 року об 16 год. 18 хв. у розмірі 04 грн. 66 коп., Згідно наданої виписки по картковому рахунку № [NUMBER] і додатковим рахункам договору за період 01.08.2024 року по 08.11.2024 року, були зроблені банківські операції щодо погашення обов`язкового платежу по карті 54**26 за 14.08.2024 року о 13 год. 01 хв. у розмірі 451 грн 87 коп., та 30.08.2025 року о 10:56 у розмірі 2\~329 грн. 26 коп. Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 1067 ЦК України, договір банківського рахунку укладається в письмовій формі для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку в банку на умовах, погоджених сторонами. Статтею 1066\~\~ЦК \~України\~ визначено,\~що\~за\~ договором\~банківського \~рахунка\~банк\~ зобов`язується\~\~приймати і\~\~зараховувати на\~\~рахунок,\~відкритий\~клієнтові \~(володільцеві\~\~рахунка),\~\~грошові кошти,\~\~що йому\~\~надходять,\~\~виконувати розпорядження\~\~клієнта \~про \~перерахування\~і \~видачу\~відповідних \~сум\~з\~ рахунка\~та\~ проведення\~інших\~операцій за\~рахунком. Банк\~\~має право\~\~використовувати грошові\~\~кошти на\~\~рахунку клієнта,\~гарантуючи\~ його\~\~право безперешкодно\~розпоряджатися\~цими\~коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. У відповідності до ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги»\~платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки. Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує платіжний інструмент для ініціювання платіжної операції з відповідного рахунку для виконання платіжних операцій або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного платіжного інструменту. Електронний платіжний засіб це платіжний інструмент, реалізований на будь-якому носії, що містить в електронній формі дані, необхідні для ініціювання платіжної операції та/або здійснення інших операцій, визначених договором з емітентом. Відповідно до\~ч.\~20\~ст.\~38\~Закону України\~«Про платіжні\~послуги» користувач,\~якому наданий\~електронний платіжний\~засіб,\~зобов`язаний , зокрема, зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом. Згідно п. 6 розділу VIІ\~Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 року № 164, втратою платіжного інструменту є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за платіжним інструментом, неправомірне заволодіння та/або використання платіжного інструменту чи його реквізитів та/або індивідуальної облікової інформації. Пунктом 42 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні послуги» визначено, що неналежна платіжна операція це платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі. Відповідно до\~п.\~140\~розділу\~VIІ\~Положення\~про порядок\~емісії та\~еквайрингу платіжних\~інструментів,\~затвердженого\~постановою\~Правління Національного\~банку\~України\~від 29.07.2022\~року\~№\~164,\~користувач\~зобов`язаний\~не\~повідомляти\~та іншим\~чином\~не\~розголошувати індивідуальну\~облікову\~інформацію\~та/або\~іншу\~інформацію,\~що\~дає\~змогу ініціювати\~платіжні\~операції,\~та\~негайно\~після того,\~як\~йому\~стало відомо\~про\~факт\~втрати такої\~інформації\~та/або\~платіжного\~інструменту,\~повідомити\~про\~це емітента\~в\~спосіб\~та каналами\~зв`язку,\~визначеними\~договором\~між емітентом\~та\~користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом. Відповідно до п. 146\~розділу VIІ Положення, власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17), від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц (провадження № 61- 30583св18), від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19 (провадження № 61-1035св21), від 29.08.2022 року у справі № 532/1349/19 (провадження № 61-6887св21). Представник АТ КБ «ПриватБанк» посилається на ту обставину, що несанкціоноване зняття коштів з рахунку клієнта 23.11.2021 року стало результатом вини саме позивачки. При цьому клієнт, відповідно до Умови та Правила надання банківських послуг, зобов`язаний був негайно (протягом 15 хвилин) повідомляти банк про викрадення мобільного телефону та несанкціоновані транзакції по рахунках, а не на наступний день, як зробила позивачка, у зв`язку з чим порушила Умови та Правила надання банківських послуг. Суд не погоджується з даним твердженням відповідача, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Положеннями ст.\~30\~Закону України\~«Про платіжні\~послуги» визначено,\~що інформація\~та умови\~договору про\~надання платіжних\~послуг можуть\~надаватися шляхом\~ознайомлення користувача\~з проектом\~договору в\~електронному або\~паперовому вигляді\~(без\~стягнення додаткової\~плати)\~або шляхом\~надання користувачу\~доступу до\~публічного (мережевого)\~ресурсу,\~на якому\~розміщений проект\~договору . Обов`язок доведення, що надавач платіжних послуг належним чином виконав свої зобов`язання щодо надання інформації та умов договору покладається на надавача платіжних послуг. Суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять Умов і правил надання банківських послуг, підписаних позивачем, тому їх не можна розцінювати як частину договору банківського обслуговування. При цьому суд враховує, що умови договорів приєднання розробляються банком, а тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Крім того, судом встановлено, що [PERSON] неодноразово зверталася до відділення банку та до правоохоронних органів, що свідчить про те, що у позивачки дійсно була відсутня воля на вчинення такого перерахування. Також суд бере до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах та виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними, у зв`язку з чим доходить висновку, що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. У разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.08.2023 року у справі № 176/1445/22 (провадження № 61-8249св23) та постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та від 11 березня 2015 року № 6-16цс15, від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18). Відповідно до\~ч.\~1,\~2\~ст.\~76\~ЦПК\~України,\~доказами\~є\~будь-які\~дані,\~на\~підставі\~яких суд\~встановлює\~наявність\~або відсутність\~обставин\~(фактів),\~що\~обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення\~учасників\~справи,\~та\~інших\~обставин,\~які\~мають\~значення для\~вирішення\~справи. Ці\~дані\~встановлюються\~такими засобами: 1)\~письмовими,\~речовими\~і\~електронними доказами; 2)\~висновками\~експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст.\~\~77\~\~ЦПК України,\~\~належними є\~\~докази,\~які\~містять\~інформацію щодо\~\~предмета доказування. Предметом\~\~доказування є\~обставини,\~що\~підтверджують\~заявлені вимоги\~\~чи заперечення\~або\~мають\~інше значення\~для\~розгляду\~справи і\~підлягають\~встановленню\~при ухваленні\~судового\~рішення. Сторони\~мають\~право\~обґрунтовувати належність\~конкретного\~доказу\~для підтвердження\~їхніх\~вимог\~або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до\~ст.\~78\~ЦПК\~України,\~суд\~не\~бере до\~уваги\~докази,\~що\~одержані\~з порушенням\~порядку,\~встановленого\~законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до\~ст.\~80\~ЦПК України,\~достатніми є\~докази,\~які\~у\~своїй сукупності\~дають\~змогу\~дійти висновку\~про\~наявність\~або відсутність\~обставин\~справи,\~які\~входять\~до предмета\~доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі викладеного, дослідивши надані сторонами докази, суд доходить висновку про те, що АТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставини, які б безспірно доводили, що [PERSON] , як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до відомостей по кредитній картці, її особового рахунку, акаунту чи мобільного додатку «Приват24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції від 04.02.2024 року, у зв`язку з чим позовна заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив з наступного. Судом встановлено, що позивач звернулася до суду з позовом, який містить вимогу немайнового характеру - про зобов`язання вчинити певні дії, а також майнову вимогу - про стягнення грошових коштів. При цьому позивач звільнена від сплати судового збору на підставі положення ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до п. 1 ч. та 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Згідно пп.1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою -підприємцем становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 4 Закону України «Про судовий збір»\~за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік»\~встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3028 грн. На підставі\~викладеного,\~з урахуванням\~ задоволення\~позову,\~суд вважає\~за необхідне\~стягнути з\~відповідача на\~користь держави\~судовий збір за немайнову вимогу у розмірі 2 422 грн 40 коп. та за майнову вимогу у розмірі 694 грн 64 коп.

Outcome: approved