Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-30 00:00:00

21.07.2025 позивачка [PERSON] звернулася до Старосамбірського районного суду Львівської області із зазначеною позовною заявою, в якій просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який був зареєстрований 12.09.2010 в Бісковицькій сільській раді Самбірського району Львівської області, за актовим записом №11, та визнати за нею право власності на автомобіль марки SKODA OKTAVIA номер кузова: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] в цілому. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, примирення між ними неможливе. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, так, як подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки. Зазначає, що від спільного подружнього життя з відповідачем у них дітей немає, проживають окремо протягом року. Також зазначає, що за час шлюбу але за особисті кошти позивачки, 17.04.2021 року, нею придбано автомобіль марки SKODA OKTAVIA. Реєстрацією такого автомобіля займався відповідач, бо позивачка в цей час перебувала на лікуванні, а тому право власності на даний автомобіль зареєстровано за ним. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2025 року справа передана для розгляду судді Кушніру А.В. Ухвалою судді від 05.08.2025 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 09.10.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивачки адвокат Дашинич І.Б. позов підтримав в повному обсязі. Представник відповідача адвокат Цап А.Р. в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечила та пояснила, що відповідачем визнаються обставини про те, що вищевказаний автомобіль придбано за особисті кошти позивачки. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій визнав позов та просив його задовольнити в повному обсязі, справу розглядати за його відсутності. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову, з огляду на таке. Судом встановлено, що сторони перебувають між собою у шлюбі, який зареєстровано 12.09.2010 Бісковицькою сільською радою Самбірського району Львівської області, за актовим записом №11, що підтверджується свідоцтвом про шлюб між сторонами серії [NUMBER] від 12.09.2010 (а.с.3). Як слідує із змісту позовної заяви, подружжя тривалий час проживають окремо, від шлюбу у них дітей немає, позивачка вважає, що подальше спільне проживання і збереження шлюбу неможливе, просить розірвати шлюб. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачкою. Частиною 1 статті 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ч.1 ст.24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. У відповідності до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до положень ст.112 СК України, суд з`ясовує\~фактичні взаємини\~подружжя,\~дійсні причини\~позову про\~розірвання шлюбу,\~бере до\~уваги наявність\~малолітньої дитини,\~дитини з\~інвалідністю та\~інші обставини\~життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги стійке волевиявлення сторін щодо розірвання шлюбу та встановлені судом обставини, які в своїй сукупності свідчать про те, що сім`я сторін розпалась остаточно і зберегти її не можливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, суд прийшов до переконання, що шлюб при таких обставинах слід розірвати. Щодо позовних вимог про визнання за позивачкою права власності на автомобіль, то суд зазначає наступне. Як вбачається із матеріалів справи, 17.04.2021, тобто у період перебування сторонами у зазначеному шлюбі, було придбано автомобіль марки «SKODA», модель «OСTAVIA», номер кузова: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] зареєстровано за відповідачем [PERSON] . В той же час, позивачка стверджує, що даний автомобіль був придбаний за її особисті кошти, тому просить визнати за нею право власності на автомобіль. Згідно положень\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто,\~статтею 60 СК України\~встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із цим, згідно з п.3. ч. 1\~ст. 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна: 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), а відтак зважаючи на те, що хоча майно і набуте за час шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, тому це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В судовому засіданні представники сторін визнали обставини про те, що вищевказаний автомобіль був придбаний за час шлюбу сторін, але за кошти, які належали особисто позивачці, тобто такий є її особистою приватною власністю, тому такі обставини згідно ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Позивач, згідно з вимогами частини першої\~статті 206 ЦПК України, може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій заяві. Частиною четвертою\~статті 206 ЦПК України\~передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідач позов визнав про що зазначив у поданій до суду заяві. Крім того, визнання позову відповідачем також підтвердила в судовому засіданні його представник. Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що оскільки визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, тому є всі підстави згідно положень ч. 4\~ст.\~206\~ЦПК України для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved