Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з уточненою позовною заявою, про припинення обтяження\~(арешту)\~на нерухоме\~майно, в обґрунтування якого зазначив, що [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається 1/2 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцем майна померлого була мати спадкодавця, [PERSON] , згідно ст.1261 ЦК України. В шлюбі спадкодавець на дань смерті не перебував, дітей не мав. Заповіт від імені спадкодавця не складався. Спадщину після смерті сина мати прийняла шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області, на підставі чого було заведено спадкову справу. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та 1/2 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , померлому [INFO] , спадкоємцем якого була його мати [PERSON] , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. Спадкоємцем майна померлої є саме він брат спадкодавця, згідно ст.1262 ЦК України. В шлюбі спадкодавець на день смерті не перебувала, дітей не мала. Чоловік спадкодавця, [PERSON] помер [INFO] . Заповіт від імені спадкодавця не складався. Спадщину після смерті сестри він прийняв шляхом подання заяви про прийняття спадщини до [PERSON] , приватного нотаріуса Лозівського районного нотаріального округу Харківської області, на підставі чого було заведено спадкову справу. При видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру нотаріусом йому було повідомлено, що на вказану 1/2 частину квартири, яка належить [PERSON] було накладено арешт. Підстави накладання арешту на нерухоме майно йому невідомі. Для вирішення даного питання він через свого адвоката звернувся до Лозівського ВДВС у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Згідно листа Лозівського відділу ДВС від 08.05.2025 виконавче провадження 43920251, яке було відкрите ВДВС Лозівського МРУЮ, боржником у якому є [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] було завершено 29.12.2014 року. Виконавчі провадження завершені у 2014 році були знищені у зв`язку із закінченням строків зберігання; від 17.06.2025 року виконавче провадження 49776751, яке було відкрите ВДВС Лозівського МРУЮ, боржником у якому є [PERSON] було завершено 19.07.2016 року. Виконавчі провадження завершені у 2016 році були знищені у зв`язку із закінченням строків зберігання. Для зняття арешту нерухомого майна у позасудовому порядку він звернувся до Лозівського відділу ДВС з відповідною заявою, на що отримав лист-відмову, де зазначено, що згідно п.9.9 розділу 9 Порядку роботи з документами в органах Державної виконавчої служби, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 25.12.2008 №2274 (в редакції, що діяла до 07.06.2017) строк зберігання завершених виконавчих проваджень, передбачених на зберігання, становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладання адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 рік. Зняття арешту з майна, згідно постанови про арешт майна боржника №43920251 від 02.09.2014 не видається можливим у зв`язку із знищенням виконавчих проваджень за закінченням терміну їх зберігання. 20 серпня 2025 року, за реєстром №1579, Ніколенко Н.С., приватним нотаріусом Лозівського районного округу Харківської області на його ім`я було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала його сестрі [PERSON] , померлій [INFO] . Інша частину квартири, яка належала її сину [PERSON] , яку сестра прийняла, але не оформила своїх спадкових прав, залишилась відкритою. Вказав, наявний арешт нерухомого майна порушує його права та законні інтереси, як спадкоємця, який належним чином прийняв спадщину, оскільки унеможливлює його право на спадкування. На підставі викладеного просить припинити у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: обтяження 6866592 (спеціальний розділ), дата державної реєстрації обтяження: 02.09.2014, тип документа: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер:43920251, видана 02.09.2014, видавник Відділ державної виконавчої служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області; обтяження 12983257 (спеціальний розділ), дата державної реєстрації обтяження: 22.01.2016, тип документа: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 49776751, видана 21.01.2016, видавник Відділ державної виконавчої служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області. Боржником у яких є [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] ; визнати за ним право власності на частину квартири, загальною площею 50.1 кв.м., житловою площею 28,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою суду від 21.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження без повідомленням (виклику) сторін. 07.08.2025 ухвалою суду здійснено перехід з розгляду цивільної справи з без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Не погодившись з уточненими позовними вимогами представник відповідача надав відповідь на відзив, в якій зазначив, про зняття арешту на квартиру треба розглядати за правилами кримінального судочинства, оскільки арешт на квартиру накладено в кримінальному провадженні за правилами КПК України 2012 року. Згідно з даними ІКС «Податковий блок» в період з 01.01.2014 по 07.10.2025 по громадянину [PERSON] заборгованість зі сплати податків, зборів, платежів, що контролюються органами ГУ ДПС відсутня, та відповідно заходи стягнення, передбачені Главою 9 Податкового кодексу України («Погашення податкового боргу платників податків»), не вживалися. Також, зазначив увагу на те, що серед позовних вимог по суті предмету спору будь яких вимог до ГУ ДПС у Харківській області не виявлено, що суперечить вимогам п.4, ч.3, ст. 175 ЦПК України. Жодних прав позивача ГУ ДПС у Харківській області не порушувало. 29.10.2025 року, представником позивача надано відзив на позовну заяву, в якій просила наданий відзив відповідачем не приймати, оскільки арешти на майно спадкодавця [PERSON] було накладено органом державної виконавчої служби як захід забезпечення виконавчого провадження щодо виконання вироків суду, а не слідчим, прокурором чи судом як захід кримінального провадження на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна обвинуваченого/засудженого, а тому з огляду на правову природу цього заходу вирішення питання його скасування за правилами КПК України у даному випадку є виключеним. Станом на час звернення Позивача з даним позовом до суду сплинуло понад 11-12 років з моменту набрання законної сили вироків Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04.02.2014 та 04.11.2023, відповідно, відносно [PERSON] , та, відповідно, закінчились визначені ст.80 КК України строки давності виконання додаткового покарання, які визначаються за основним покаранням, призначеними за вироками суду. Зважаючи на відсутність діючого виконавчого провадження щодо виконання виконавчих листів про конфіскацію майна, яке належить [PERSON] , закінчення строку його виконання, вважаю, що наявність арешту на майно [PERSON] за відсутності доцільності у застосуванні такого заходу забезпечення виконавчого провадження, у тому числі після смерті боржника, безсумнівно порушує право його спадкоємця, [PERSON] , яке підлягає захисту судом в обраний ним спосіб. Крім того, виходячи з принципу індивідуалізації покарання та індивідуальності відповідальності, смерть засудженого виключає можливість відбування застосованого до нього покарання його спадкоємцями. Позивач та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, представником надано заяву, в якій просить розгляд справи проводити за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог [PERSON] наполягає. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у відзиві зазначив, що ГУ ДПС у Харківській області не є тим суб`єктом, який би порушив права чи інтереси позивача. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, надала заяву в якій просила розглядати справу без участі представника Лозівського відділу держаної виконавчої служби у Лозівському районі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , актовий запис про смерть №1346, зареєстрований Лозівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків). За життя [PERSON] на праві спільної сумісної власності з [PERSON] належала квартира за адресою: [ADDRESS] . Зі змісту позовної заяви вбачається, що спадкоємцем майна померлого [PERSON] була його мати - [PERSON] , згідно ст.1261 ЦК України. Спадщину після смерті сина мати прийняла шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області, на підставі чого було заведено спадкову справу. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та 1/2 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , померлому [INFO] , спадкоємцем якого була його мати [PERSON] , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. Спадкоємцем майна померлої є позивач [PERSON] брат спадкодавця, згідно ст.1262 ЦК України. В шлюбі спадкодавець на день смерті не перебувала, дітей не мала. Чоловік спадкодавця, [PERSON] помер [INFO] . Заповіт від імені спадкодавця не складався. Спадщину після смерті сестри позивач прийняв шляхом подання заяви про прийняття спадщини до [PERSON] , приватного нотаріуса Лозівського районного нотаріального округу Харківської області, на підставі чого було заведено спадкову справу. Із листа приватного нотаріуса Ніколенко Н.С. Лозівського районного нотаріального округу Харківської області від 21.05.2025 №296/02-14 вбачається, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно, зокрема: квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю [PERSON] таким чином: 1/2 частка квартири, належала особисто спадкодавцю; 1/2 частка квартири, належала сину спадкодавця [PERSON] , померлому [INFO] , спадщину після якого [PERSON] прийняла, подавши відповідну заяву до Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області, проте не оформила своїх спадкових прав не є можливим у зв`язку з наявністю обтяження на вказане майно. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №416850034 від 07.03.2025 на [PERSON] , наявні наступні обтяження: номер запису про обтяження 6866592 (спеціальний розділ), дата державної реєстрації обтяження: 02.09.2014, тип документа: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер:43920251, видана 02.09.2014, видавник Відділ державної виконавчої служби Лозівського міськрайонного управління юстиції, предмет обтяження: все нерухоме майно; номер запису про обтяження 12983257 (спеціальний розділ), дата державної реєстрації обтяження: 22.01.2016, тип документа: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 49776751, видана 21.01.2016, видавник Відділ державної виконавчої служби Лозівського міськрайонного управління юстиції, предмет обтяження: все нерухоме майно. На звернення адвоката Дегтярчук Ірини Лозівський відділ державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надав 08.05.2025 відповідь №46013/2612-30/4, з якої вбачається, що відповідно до відомостей з АСВП виконавче провадження ВП №43920251 з примусового виконання виконавчого листа №629/5581/13 від 22.04.2014 року виданого Лозівським міськрайонним судом у відношенні боржника [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] було завершено 29.12.2014 року. Відповідно до акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення, виконавчі провадження, завершені у 2014 році були знищені у зв`язку із закінченням строків зберігання. На звернення адвоката Дегтярчук Ірини Лозівський відділ державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надав 17.06.2025 відповідь №55910/2612-30/4, з якої вбачається, що відповідно до відомостей з АСВП виконавче провадження ВП №49776751 з примусового виконання виконавчого листа №629/4746/13-к від 07.03.2014 року виданого Лозівським міськрайонним судом у відношенні боржника [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] було завершено 19.07.2016 року. Відповідно до акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення, виконавчі провадження, завершені у 2016 році були знищені у зв`язку із закінченням строків зберігання. На звернення [PERSON] Лозівський відділ державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надав 29.05.2025 відповідь №50882/2612-30/4, з якої вбачається, що зняття арешту з майна згідно постанови про арешт майна боржника № 43920251 від 02.09.2014 року не вдається можливим у зв`язку із знищенням виконавчих проваджень за закінченням терміну їх зберігання. Із витребуваних судом вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 лютого 2014 року, встановлено, що [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 309, ч.2 ст. 311, ч.2 ст. 317 КК України та, на підставі ст. 70 КК України призначено покарання у вигляді 5 років і 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 березня 2014 року, визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 309 КК України та, на підставі ст. 70 КК України призначено покарання у вигляді 5 років і 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.08.2025 року, виданого та зареєстрованого приватним нотаріусом Лозівського районного округу Харківської області Ніколенко .С., зареєстрований в реєстрі за №1579, спадкоємцем частки квартири [PERSON] , яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є її рідний брат [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах зняття арешту з майна» від 03 червня 2016 року № 5, у випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України. На даний час, правонаступником Державної фіскальної служби України є Державна податкова служба України, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року № 1200. Таким чином, Головне управління ДПС у Харківській області є належним відповідачем у даній справі. Відповідно до ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» запис про скасування державної реєстрації прав до державного реєстру прав вноситься у разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. У відповідності до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ст. 1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом України від 17 липня 1997 № 475/97-ВР (далі Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Зазначені принципи сформулювано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невідємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Суд зазначає, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Статтями 316-320, 321, 328 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із Закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно із приписами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою або із остереженням. Спадщина належить спадкоємцю з моменту її відкриття незалежно від часу прийняття спадщини. За ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт із такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Як встановлено судом, вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 лютого 2014 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 309, ч.2 ст. 311, ч.2 ст. 317 КК України та, на підставі ст. 70 КК України призначено покарання у вигляді 5 років і 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Також вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19 березня 2014 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 309 КК України та, на підставі ст. 70 КК України призначено покарання у вигляді 5 років і 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. З відповіді Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 17.06.2025 №55910/2612-30/4, вбачається, що відповідно до відомостей з АСВП виконавче провадження ВП №49776751 з примусового виконання виконавчого листа №629/4746/13-к від 07.03.2014 року виданого Лозівським міськрайонним судом у відношенні боржника [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] було завершено 19.07.2016 року. Відповідно до акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення, виконавчі провадження, завершені у 2016 році були знищені у зв`язку із закінченням строків зберігання. Також з відповіді Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 29.05.2025 №50882/2612-30/4 вбачається, що зняття арешту з майна згідно постанови про арешт майна боржника № 43920251 від 02.09.2014 року не вдається можливим у зв`язку із знищенням виконавчих проваджень за закінченням терміну їх зберігання. Таким чином, дослідженими доказами судом встановлено, що частки власності у квартири, яка належала [PERSON] , не були конфісковані за вироками Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 лютого 2014 року та 19 березня 2014 року. Відповідно до статті 152 Кримінально-виконавчого кодексу (далі - КВП) України підстави звільнення від відбування покарання є закінчення строків давності виконання обвинувального вироку. У відповідності до ст. 80 Кримінального Кодексу України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано у такі строки: 3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин; 4) десять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше десяти років за особливо тяжкий злочин. Строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду. Таким чином, на даний час закінчився строк давності виконання вироків Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 лютого 2014 року та 19 березня 2014 року відносно [PERSON] , в тому числі додаткового покарання у виді конфіскації майна засудженого. Відповідно до ст.48 Кримінального процесуального Кодексу (КПК) України суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання органу державної виконавчої служби, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не провадилося. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється територіальним органом державної виконавчої служби за місцем знаходження майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». За положеннями статті 49 КВК України конфіскації підлягає майно, що є власністю засудженого, в тому числі його частка у спільній власності, статутному фонді суб`єктів господарської діяльності, гроші, цінні папери та інші цінності, включаючи ті, що знаходяться на рахунках і на вкладах чи на зберіганні у фінансових установах, а також майно, передане засудженим у довірче управління. Не підлягає конфіскації майно, що належить засудженому на правах приватної власності чи є його часткою у спільній власності, необхідне для засудженого та осіб, які перебувають на його утриманні. Перелік такого майна визначається законом України. КВК України не містить спеціальної норми, яка регламентувала б питання відносно майна засудженого, яке виявлено після виконання вироку в частині конфіскації майна та закінчення строків давності виконання вироку суду. Однак, згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 1990 року № 11 «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків» суд може вирішувати питання про звернення конфіскації на додатково виявлене майно засудженого, у випадках, коли не закінчився строк давності виконання вироку. Враховуючи зазначене, строк виконання вироків Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 лютого 2014 року та 19 березня 2014 року закінчився та накладений арешт порушує право позивача на вільне володіння та користування майном. Згідно з ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 12 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Пунктами 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 визначено, що для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Відомості про обтяження об`єкта нерухомого майна були внесені державною виконавчою службою, як заборона, а отже вилучення запису повинно відбуватись за рішенням суду. Із закінченням виконавчого провадження, арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому, втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого закінченням виконавчого провадження. Тобто, підставою подання позову у справі є спричинення порушення однієї із складових права власності, визначеної ч. 1 ст. 317 ЦК України. Відповідно до ч. 1ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1218, частини 5 ст.1268 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Таким чином, прийнявши у визначеному законом порядку спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , [PERSON] набув права на спадщину. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, у тому числі наявності чи відсутності податкової застави та інших застав за даними відповідних реєстрів. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовими чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Отже, наявність арешту на майно спадкодавця [PERSON] перешкоджає позивачу [PERSON] , як спадкоємцю за законом, оформити спадщину на майно та стало підставою для відмови нотаріуса видати йому свідоцтво про право на спадщину. Аналогічна правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц, у якій також зазначено, що у спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених у гл. 29 ЦК України. Так, згідно п. 1 ч. 1ст. 346 ЦК України право власності [PERSON] припинилося внаслідок смерті останнього, з вказаних підстав [PERSON] , як спадкоємець, що прийняв спадщину, звернувся до суду з даним позовом. З огляду на викладене, позивач має право на усунення перешкод у праві власності в порядку ст.391 ЦК України. Слід також зауважити, що позивач [PERSON] , не є боржником у виконавчому провадженні, являється спадкоємцем померлого, а тому вимоги про зняття арешту, саме в межах позовного провадження, узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеній у Постанові від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно спадкодавця, яке буде набуто позивачем, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту, оскільки позовні вимоги знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Тому, позовні вимоги позивача необхідно задовольнити, зняти арешт з невизначеного майна, всього нерухомого майна, яке належало [PERSON] , який помер [INFO] . З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved