Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

У жовтні 2023 року КП «Харківські теплові мережі» звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, в обґрунтування якого зазначило, що надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання у м. Харкові. Відповідачі є споживачем вказаних послуг з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , однак в порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з теплопостачання не здійснюють, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем утворилась заборгованість: за надані послуги з теплопостачання за період 01 грудня 2012 року до 31 січня 2022 року у розмірі 76904,28 грн. У зв`язку з простроченням заборгованості позивачем нараховано інфляційні витрати у розмірі 6554,26 грн та 3% річних у розмірі 1264,07 грн. КП «Харківські теплові мережі» просило суд стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за послуги з теплопостачання за період 01 грудня 2012 року до 31 січня 2022 року у розмірі 76904,28 грн, з урахуванням індексу інфляції у розмірі 6554,26 грн та трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 1264,07 грн, а всього заборгованість у розмірі 84722,61 грн. [PERSON] , від імені якої діє представник [PERSON] , подала відзив на позовну заяву, в якому просила застосувати наслідки пропуску позовної давності. Інші відповідачі відзиву на позовну заяву не подали, проте [PERSON] , від імені якого діє представник [PERSON] , у заяві про перегляд заочного рішення зазначив, що є військовослужбовцем та учасником бойових дій, на підтвердження чого надав відповідні докази. Ухвалою суду від 27 жовтня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, передбачене статтями 274-279 ЦПК України, з повідомленням сторін про дату, час та місце судового засідання. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 січня 2024 року у справі № 638/15927/23 позовні вимоги задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса місця проживання: [ADDRESS] , на користь Комунального підприємство «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання за період 01 грудня 2012 року до 31 січня 2022 року у розмірі 76904,28 грн, з урахуванням індексу інфляції у розмірі 6554,26 грн та трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 1264,07 грн, а всього заборгованість у розмірі 84722,61 грн (вісімдесят чотири тисячі сімсот двадцять дві гривні 61 копійка). Стягнуто в рівних частинах з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса місця проживання: [ADDRESS] , на користь Комунального підприємство «Харківські теплові мережі» судовий збір у розмірі 2684,00 грн, тобто по 894,67 грн (вісімсот дев`яносто чотири гривні 67 копійок) з кожного. Ухвалою суду від 18 червня 2025 року заочне рішення скасовано, призначити справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого статтями 274-279 ЦПК України у відкритому судовому засіданні з повідомленням сторін про судове засідання. У судове засідання сторони не з`явилися, представники сторін надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що у відповідності до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31 березня 2015 року №1171 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» встановлені тарифи на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню КП «Харківські теплові мережі». Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , та є споживачем послуг з теплопостачання, які надаються Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» за вказаною адресою шляхом відкриття особового рахунку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Згідно з Відомістю про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок [NUMBER] , на ім`я [PERSON] , в якій міститься інформація про об`єм поставлених відповідачам послуг, їх вартість згідно встановлених тарифів, а також відображено всі здійснені відповідачем оплати, заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період 01 грудня 2012 року до 31 січня 2022 року складає 76904,28 грн. За приписами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Згідно ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договорів найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями. Приписами п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до п.1 ч. 1 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім, випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Згідно ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 07 липня 2020 року у справі № 7128916/17-ц, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (частина перша статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року). Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналізуючи наведені положення законодавства та правові висновки Верховного Суду в контексті обставин цієї справи, суд зазначає, що позивач належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами довів, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями з реєстру територіальної громади м. Харкова, та є споживачами послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води за вказаною адресою. При цьому, позивачем доведено, що за вказаною адресою за період з 01.12.2012 до 31.01.2022 відповідачам були надані житлово-комунальні послуги з теплопостачання, вартість яких не сплачена у повному розмірі, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 76904,28 грн. Доказів неправильності або неточності розрахунків, сформованих працівниками позивача, до суду надано не було, як і не надано доказів виконання відповідачами свого обов`язку зі своєчасної та повної оплати спожитих житлово-комунальних послуг. Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачами своїх зобов`язань щодо оплати спожитих послуг з теплопостачання порушено законні інтереси позивача на отримання оплати таких послуг за період з 01 грудня 2012 року до 31 січня 2022 року у розмірі 76904,28 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України). Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та закінчився 30 червня 2023 року. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу. Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини. Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21. З початком повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України 24 лютого 2022 року, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-IX від 15.03.2022, який набув чинності 17.03.2022 року, «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. 257-259 (позовна давність) цього Кодексу, зупиняються на строк дії такого стану. Отже, строк позовної давності щодо вимог КП «Харківські теплові мережі» слід обраховувати з квітня 2017 року, оскільки з огляду на введення карантинних обмежень, а потім воєнного стану, з 12 березня 2020 року строк позовної давності було продовжено на строк дії карантину, а з 24 лютого 2024 року строк позовної давності зупинено на період дії воєнного стану. Враховуючи приписи статей 256, 257 ЦК України, встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину, пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, положення Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-IX від 15.03.2022, строк позовної давності позивачем не пропущено щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання період з квітня 2017 року до 31 січня 2022 року. Таким чином, оскільки щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання період з 01.12.2012 до 31.03.2017 на суму 29016,54 грн позивачем пропущено строк позовної давності, тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у цій частині. Щодо решти позовних вимог, а саме про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання період з 01.04.2017 до 31.01.2022 у розмірі 47887,74 грн, то позивачем строк позовної давності щодо них не пропущено, у зв`язку з чим суд стягує з відповідачів на користь позивача заборгованість у вказаному розмірі. На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку із простроченням відповідачами сплати комунальних послуг вартість цих послуг підлягає стягненню з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 6554,26 грн та 1264,07 грн - 3% річних від простроченої суми. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Згідно з ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Позовні вимоги задоволено частково, а саме на 65,75%. Позивач поніс судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684,00 грн, отже судовий збір підлягає стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 1764,73 грн, тобто по 588,24 грн з кожного відповідача. При цьому відповідач [PERSON] звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідач [PERSON] понесла судові витрати зі сплати судового збору на подання заяви про перегляд заочного рішення у розмірі 605,60 грн. Таким чином, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд компенсує позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, витрати зі сплати судового збору щодо відповідача [PERSON] у розмірі 588,24 грн. На підставі ч. 10 ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд стягує з [PERSON] на користь позивача судовий збір у розмірі 380,82 грн, які вирахувані наступним чином 588,24 605,50*34,25/100=380,82 грн. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з [PERSON] на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 588,24 грн.

Outcome: partial