Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

ПАТ «НАСК «Оранта» звернулося до суду з вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що 20.06.2024 між [PERSON] та ПАТ «НАСК «Оранта» був укладений договір 221629533, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності водіїв автомобіля марки «БАЗ А 079.12» (автобус) д.н.з [NUMBER] . 21.08.2024 по вул. Конякіна, 39 у м. Луцьку, водій [PERSON] , який керував транспортним засобом марки «БАЗ» д.н.з [NUMBER] під час руху пошкодив шлагбаум. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.122-4, 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення. Пошкоджене майно, а саме шлагбаум було застраховане за договором добровільного страхування у ПАТ «СК «Країна», якою виплачено страхове відшкодування на ремонт пошкодженого шлагбаума. Після чого, ПАТ «СК «Країна» звернулося до ПАТ «НАСК «Оранта» із вимогою про виплату страхового відшкодування. На підставі страхового акту № ОЦВ-Р-25-33-5037/1 від 22.04.2025 ПАТ «НАСК «Оранта» сплачено 76439,67 грн. Оскільки, [PERSON] було залишено місце дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), 02.05.2025 йому було направлено регресну вимогу № 08-03-14/1-04/5328 у відповідь на яку отримано відмову у добровільній виплаті суми страхового відшкодування. Посилаючись на викладене та у відповідності до вимог ч.2 ст.1187 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача в порядку регресу суму страхового відшкодування в розмірі 76439,67 грн. Ухвалою судді від 08.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. 22.07.2025 ухвалою судді залишено без задоволення заяву відповідача [PERSON] про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 30.07.2025 до суду надійшов відзив в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на його користь судові витрати. Зазначив, що стороною позивача не доведено факт пошкодження шлагбаума саме ним та не довів факт його належності ПрАТ «Волинське обласне підприємство автобусних станцій», а також сума страхового відшкодування не є обґрунтованою. Ухвалою суду від 30.07.2025 залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Приватне акціонерне товариство «Волинське обласне підприємство автобусних станцій». 08.09.2025 ухвалою суду залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна». 22.09.2025 АТ «Страхова компанія «Країна» подало до суду письмові пояснення в яких вказано про те, що на підставі наданого страхувальником рахунку-фактури № СФ-0000392 від 27.08.2024 складеної ПП [PERSON] , платіжної інструкції № 35325 від 27.08.2024 та звіту про оцінку № 42005 від 28.08.2024 АТ «СК «Країна» склало страховий акт від 11.02.2025 і здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 86100,00 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів ЕР-221629533, остання здійснила виплату в порядку суброгації на рахунок АТ «СК «Країна» в розмірі 76439,67 грн. Ухвалою суду від 23.09.2025 залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача фізичну особу-підприємця [PERSON] . Дослідивши матеріали справи та подані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке. 20.06.2024 між [PERSON] та ПАТ «НАСК «Оранта» був укладений договір 221629533, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності водіїв автомобіля марки «БАЗ А 079.12» (автобус) д.н.з [NUMBER] . 21.08.2024 по вул. Конякіна, 39 в м. Луцьку відбулася ДТП за участю транспортного засобу марки «ВАЗ А079.23» д.н.з [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який допустив наїзд на шлагбаум, який опустився, та, будучи причетним до ДТП, залишив місце події. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.11.2024, яка постановою Волинського апеляційного суду від 25.03.2025 залишена без змін у справі № 161/16181/24 (провадження № 3/161/5459/24) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4, 124 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що на час вчинення ДТП відповідач [PERSON] перебував у трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем [PERSON] , основним видом діяльності якої є «49.39 Інший пасажирський наземний транспорт, н.а. і у.». Окрім цього, з перевірених судом відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків випливає, що у серпні 2024 року відповідач [PERSON] був працевлаштований у фізичної особи-підприємця [PERSON] та на час керування транспортним засобом «БАЗ А 079.12» (автобус) д.н.з [NUMBER] перебував у трудових відносинах з цим підприємцем. Ч.1 ст. 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187 ЦК). Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдана шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК). Таким чином, відповідальним суб`єктом є фізична особа-підприємець [PERSON] . Верховний суд у своїй постанові від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц дійшов висновку, що у відповідності до положень статей 1187 та 1172 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, а також, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У свою чергу після того, як роботодавець здійснить відшкодування шкоди він у порядку регресу (статті 1191 ЦК України) отримає право вимоги до свого працівника та зможе пред`явити до нього відповідну вимогу. Отже, Верховний Суд зазначив черговість відповідальності за шкоду: страхова компанія - роботодавець - працівник. Таким чином, позов до [PERSON] як винуватця ДТП є передчасним. Аналізуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed