Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

08.07.2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Хирівської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позов обґрунтовує тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка була її бабцею. Після смерті [PERSON] спадщину, прийняв рідний брат її батька - [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] . На момент смерті [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , мав посвідку на постійне місце проживання на території України та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємці першої черги дружина та діти покійного [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини. Будь яких інших спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] не має. Натомість спадкоємцями другої черги після смерті [PERSON] є його рідні брати [PERSON] та [PERSON] . Разом з тим, останні із заявами про прийняття спадщини не звертались та спадщини не приймали. Просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 90,3 кв.м та на земельну частку (пай), розміром 1,23 га. в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), у землі, яка перебуває у колективній власності КСГП ім. І. Франка розташованого на території Старявської сільської ради Старосамбірського району Львівської області. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2025 року справа передана судді Пошиваку Ю.П. Ухвалою судді від 10.07.2025 року позовну заяву залишено без руху. 18.07.2025 року недоліки позову представником позивачки [PERSON] адвокатом Медвідь В.О. усунуто. Ухвалою судді від 22.07.2025 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 11 годину 00 хвилин 02.09.2025 року. Ухвалою суду від 02.09.2025 року підготовче засідання відкладено на 10 годину 30 хвилин 30.09.2025 року. Ухвалою суду від 30.09.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 12 годину 30 хвилин 29.10.2025 року. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Її представник адвокат Медвідь В.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити. Представник відповідача Хирівської міської ради Самбірського району Львівської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 29.09.2025 року до суду надійшла заява [PERSON] , в якій вона просила розгляд справи провести без участі представника Хирівської міської ради Самбірського району Львівської області. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1\~ст. 13 ЦПК України). Частина 3 ст. 12 ЦПК України\~передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 наведеної статті містить перелік способів захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право. Причому суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Разом з тим, право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша\~статті 20 ЦК України). Відповідно до ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст.ст.\~66,\~69 Закону України «Про нотаріат»\~на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.\~Нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. Нотаріус або посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч. ч. 1-4\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина 1\~ст. 81 ЦПК України\~передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини,\~встановлені рішенням\~суду у\~господарській,\~цивільній або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України). Судом встановлено, що також підтверджується судовими рішеннями Старосамбірського районного суду Львівської області від 28.11.2024 року та Львівського апеляційного суду від 02.07.2025 року у справі №455/1825/24, що [INFO] померла бабуся позивачки, [PERSON] , після смерті якої спадщину, яка складалася з житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 90,3 кв.м. та із земельної частки (пай), площею 1,23 га. в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), у землі, яка перебуває у колективній власності КСГП ім. І. Франка розташованого на території Старявської сільської ради Старосамбірського району Львівської області, успадкував син спадкодавця, рідний брат батька позивачки - [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданими 16.07.2018 року. [INFO] помер [PERSON] , місце його смерті: російська федерація, ханти-мансійський автономний округ - югра, м. сургут. На момент смерті [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , мав посвідку на постійне місце проживання на території України та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Заявами спадкоємців після смерті [PERSON] , його дружини, [PERSON] , дітей, [PERSON] та [PERSON] , від 19 січня 2024 року, посвідчених нотаріально, підтверджується відмова від спадщини після смерті [PERSON] .. Будь яких інших спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] , не має. Також в судовому засіданні встановлено, що листом приватного нотаріуса Лозинської О.М. Львівського міського нотаріального округу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) №№31.1/01-16 від 05.07.2024 року позивачці [PERSON] роз`яснено, що заява про видачу на право на спадщину є первинним документом на підставі якого заводиться спадкова справа (а.с.32). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №82727916 відомо, що спадкові справи за [PERSON] , який помер [INFO] не заводилися. З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №130931589 відомо, що житловий будинок розташований в [ADDRESS] зареєстрованого за [PERSON] (а.с.14). З врахування встановлених обставин, суд вважає, що до виниклих між сторонами правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку (постанова Верховного Суду у справі № 227/3750/19 від 22.09.2021 та інші). Так, у випадку, коли спадкодавець на час смерті проживав за межами України, і до складу спадщини входять права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України, прийняття спадщини відбувається у спосіб звернення спадкоємця з відповідною заявою до компетентного органу, уповноваженого на вчинення нотаріальних дій, за місцем знаходження нерухомого майна в Україні. (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у №398/1796/20 від 13.03.2023). Відповідно до статей\~1216,\~1217,\~1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини першої\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною першою\~статті 1269 ЦК України\~визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати\~нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з\~статтею 1270 ЦК\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, при його недотриманні, відповідно до\~ст.1272 ЦК України, спадкоємець вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до частини першої\~статті 1296 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно частини першої\~статті 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до пункту 1 Глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5\~(далі - Порядок), нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених Законом. Згідно із пунктом 2.4. Глави 10 Порядку у разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз`яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження. Пунктом 4.9. Глави 10 інструкції визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті\~1270, статтею 1276 ЦК України, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Відповідно до частин першої-третьої\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд вважає за необхідне зазначити, що зверненню до суду [PERSON] з указаним позовом має передувати вирішення питання про видачу [PERSON] нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Разом з тим, [PERSON] не надала суду належних та достовірних доказів, які б свідчили, що вона зверталась до державної нотаріальної контори з відповідною заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] , ба більше, спадкова спава після смерті останнього не заводилася. Відповідно до\~статті 67 Закону України "Про нотаріат"\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Отже, в матеріалах справи має бути обґрунтована постанова про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Як встановлено судом, позивачкою [PERSON] не надано до суду належних та достовірних доказів, які б свідчили, що вона зверталась до нотаріальної контори саме із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , а\~лист-відповідь приватного нотаріуса Лозинської О.М. Львівського міського нотаріального округу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) №№31.1/01-16 від 05.07.2024 року не свідчить про відмову позивачці у видачі такого свідоцтва. Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 06 жовтня\~2021\~(справа №702/61/20). Важливо знову підкреслити, що законодавством визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину (глава 89 ЦК). Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за №\~7 за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Верховний Суд у постанові від 31.01.2024 року по справі № 175/654/22 висловив правову позицію, згідно з якою питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. У пункті\~1 частині 2 статті 16 ЦК передбачено такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання права. Додатково серед способів захисту саме права власності виокремлено захист права власності (стаття 392 ЦК). Так, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивачка при зверненні до суду із позовом про визнання права власності на спадщину, посилаються саме на статтю 392 ЦК. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 грудня 2019 року по справі № 522/1029/18 роз`яснила, що відповідно до статті 392\~ЦК особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування статті\~392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права\~(пункти\~106, 107). В той же час, в матеріалах справи наявний Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] . Державна реєстрація права власності відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» проводиться з 1 січня 2013 року на підставі документів, що підтверджують виникнення, перехід чи припинення такого права, за результатом проведення якої видається інформація з Державного реєстру прав. У разі, коли державна реєстрація права власності проведена в Державному реєстрі прав, то в зазначеній інформаційній системі містяться відомості про правовстановлюючий документ, на підставі якого, зокрема, і була проведена державна реєстрація. Тобто, якщо відомості про певне речове право на нерухоме майно внесені до Державного реєстру прав, а правовстановлюючі документи, на підставі яких така реєстрація була проведена, втрачені чи пошкоджені, не вимагається вчинення жодних додаткових дій для «продовження існування факту державної реєстрації відповідного речового права». Для того аби можна було вважати доведеним, що спадкоємець вичерпав можливості для нотаріального оформлення спадщини отримання свідоцтва про право на спадщину, позивач повинен довести, що він з об`єктивних причин не має можливості виконати усі вимоги нотаріуса, необхідні для оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину. Право власності на спадкове майно може бути визнане лише за тими спадкоємцями, які в установлені законом строк та спосіб прийняли спадщину. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Вказані висновки відображені у постанові ВС від 03.04.2024 року по справі № 689/572/23. Таким чином, суд приходить до висновку, що звернення до суду моменту є передчасним, і в такому випадку суд мав би підміняти органи нотаріату, що не відповідає вимогам закону. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. З урахуванням наведеного,

Outcome: dismissed