Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2023 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Судовим наказом Голосіївського районного суду міста Києва від 13 грудня 2024 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина, [PERSON] , у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожитковоих мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 04 грудня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Також [PERSON] являється батьком ще однієї дитини, [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії № [NUMBER] та підтверджує факт батьківства щодо [PERSON] . На даний час, син [PERSON] знаходиться на повному утриманні матері, батько дитини не надає матеріальної допомоги на його утримання. При цьому, починаючи з народження другої дитини, позивач не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною, жодних доходів, крім соціальних виплат по догляду за дитиною у розмірі 860 грн на місяць, позивач не має. Зважаючи на те, що відповідач є працездатним, він має обов`язок надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та на утримання позивачки до досягнення дитиною трьох річного віку. Посилаючись на вказані обставини, просить суд: стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 13 лютого 2025 року і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання, у розмірі з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною трирічного віку. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14 липня 2025 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. Вказаною ухвалою сторонам встановлено строки для подання відповідних заяв по суті. Відповідачу за адресою його реєстрації направлялась копія ухвали про відкриття провадження та копія позовної заяви разом з копіями доданих документів, поштове відправлення повернулось до суду без вручення, з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду вважається днем вручення судової повістки. Отже, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи, тому справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2023 року (справа № 12408/23). Судовим наказом Голосіївського районного суду міста Києва від 13 грудня 2024 року (справа № 752/26152/24) стягнуто з Говорухи на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 04 грудня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Після розірвання шлюбу у сторін народилася друга дитина, син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14 березня 2025 року. Позивач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з нею проживають малолітні діти: [PERSON] та [PERSON] . Розпорядженням керівника Державного управління справами від 24 квітня 2025 року № 25-Вд/т [PERSON] надана соціальна відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 16 травня 2025 року по [INFO] . Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст.ст. 81,89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Визначаючи розмір частки від доходу батька, яка має стягуватись на утримання його малолітнього сина [PERSON] , суд враховує працездатний вік платника аліментів, відсутність доказів незадовільного стану його здоров`я, наявність у платника аліментів іншої спільної дитини з позивачкою, на користь якої аліменти стягуються на підставі судового наказу в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) боржника. Суд констатує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження: наявності на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав тощо. Витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, стягувачем аліментів у відповідності до положень ст. 182 СК України суду не доводились. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач перебуває у працездатному віці, отже має змогу працювати, отримувати дохід та надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини. Будь-які інші обставини, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів судом не встановлено, тому враховуючи все вищезазначене суд дійшов висновку про наявність підстав для відступу від запропонованого позивачем розміру аліментів, та визначити розмір аліментів у розмірі 1/5 частини усіх видів заробітку (доходу) боржника. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи, що позов подано до суду 04 липня 2025 року, тому саме з цієї дати позивачка має право на стягнення аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі, суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз статті 191 Сімейного кодексу України свідчить про те, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладання договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність вжиття саме позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останньою від їх сплати. Отже, за загальним правилами, регламентованими нормами Сімейного кодексу України, недоцільним є обтяження відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягненим аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів. Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів, вимоги є необґрунтованими. У свою чергу, позивачкою не додано до позову належних та допустимих доказів на підтвердження того, що нею вживалися заходи щодо стягнення з відповідача аліментів і що батько дитини ухилялася від їх сплати, тому вимога про стягнення аліментів на утримання дитини починаючи з 13 лютого 2025 року не може бути задоволена. Суд роз`яснює сторонам у справі, що згідно зі ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідача утримання на її користь як дружини, з якою проживає дитина, яка не досягла трирічного віку, то потрібно враховувати, що право дружини на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів: проживання з нею дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від чоловіка (кровне споріднення); здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу. Для виникнення у дружини права на аліменти від її чоловіка потрібна сукупність вказаних вище фактів. Положеннями ч. 1 ст. 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до частин 2 та 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно до статті 79 СК України, аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. За правилами ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 81 СК України, перелік видів доходів, які враховуються при визначення розміру аліментів на одного з подружжя, затверджується Кабінетом Міністрів України (Постанова КМУ від 26 лютого 1993 року № 146). Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. У постанові Верховного Суду по справі № 750/9224/16-ц (провадження № 61-16837св18) від 13 червня 2018 року суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу. Згідно з частиною четвертою статті 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Як було встановлено судом, відповідач є батьком малолітнього [PERSON] , який проживає разом із матір`ю, позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому вона потребує матеріальної допомоги від відповідача. При вирішенні питання про спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач є особою працездатного віку, має можливості надавати таку допомогу дружині. Суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання дружини керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. З урахуванням встановленого, виходячи з принципу справедливості та розумності, суд вважає за можливе задовольнити вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини та стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на її утримання у розмірі 1/16 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подачі позову, 04 липня 2025 року, і до досягнення дитиною трирічного віку. За змістом ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, то відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд стягує з відповідача судовий збір у розмірі 1 211,20 грн на користь держави. Відповідно до вимог ст.ст. 75, 80, 84, 85,180, 181, 182, 183 СК України,

Outcome: partial