Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

В грудні 2023 року до Автозаводського районного суду м. Кременчука надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 03.06.2015 у справі № 1601/9434/12 визнано за позивачем та відповідачем право власності на частину майна: -Квартири [ADDRESS] ; -Приміщення вбудованого магазину промислових товарів, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; -Приміщення вбудованого магазину промислових товарів, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; -Будівель та споруд продбази, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; -Об`єкта незавершеного будівництва з господарськими будівлями та земельної ділянки площею 1000 квадратних метри з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 5310436100:06:001:0266, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Згодом, [PERSON] вчинила правочини щодо відчуження спільного майна. Так, зокрема, [PERSON] уклала з [PERSON] : -Договір дарування частини приміщення вбудованого магазину промислових товарів по [ADDRESS] від 23.02.2017, укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Ганночкою О.В., зареєстрований в реєстрі за № 397; -Договір дарування частини будівель та споруд промбази, розташованої по [ADDRESS] від 23.02.2017, укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Ганночкою О.В., зареєстрований в реєстрі за № 401; -Договір дарування частини незавершеного будівництвом житлового будинку по [ADDRESS] від 23.02.2017, укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Ганночкою О.В., зареєстрований в реєстрі за № 395; -Договір дарування частини приміщення вбудованого магазину промислових товарів по [ADDRESS] від 23.02.2017, укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом Ганночкою О.В., зареєстрований в реєстрі за № 399; З моменту визначення статусу цього майна як спільна власність відповідач від його утримання усунулась і весь тягар оплати комунальних послуг, плати за землю, тощо несе виключно позивач. Заочним рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 29.06.2022 у справі № 524/2035/21 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в сумі 136\~520,18 грн. Станом на 01.12.2023 борг не погашено. 08.01.2024 ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука роз`єднано позовні вимоги до відповідачів та позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів та передано на розгляд до Приморського суду м. Одеси за територіальною підсудністю. 15.02.2024 протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями матеріали справи передано головуючому судді Павлик І.А. 20.02.2024 ухвалою Приморського районного суду м. Одеси справу передано за підсудністю до Автозаводського районного суду м. Кременчука. 10.06.2024 ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука справу передано до Приморського районного суду м. Одеси як помилково направлену. 01.07.2024 протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду матеріали справи передано головуючому судді Павлик І.А. 15.07.2024 ухвалою суду справу прийнято до провадження в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач повідомлявся судом про розгляд даної справи належним чином про що свідчить повернення поштового відправлення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», та рекомендоване повідомлення про вручення 12.08.2024. Відзиву на позовну заяву не надходило. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.ст. 178, 279, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, з ухваленням у справі заочного рішення. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на наступне. Судом встановлено, що заочним рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 29.06.2022 у справі № 524/2035/21, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в сумі 136\~520,18 грн. Станом на 01.12.2023 борг не погашено. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, суд враховує, що предметом позову у цій справі є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 01.11.2021 по 01.12.2023 включно за невиконання грошового зобов`язання, встановленого рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі №\~758/1303/15-ц. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання, у нього в силу закону виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основними зобов`язаннями внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми. У кредитора згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу (п. 62, 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, провадження №12-42гс20). Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Унаслідок чого у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Разом з цим, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Аналогічні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц (провадження №14-241цс19), № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 (провадження №12-105гс19) та від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19). Суд враховує, що Конституція України та цивільне законодавство закріплюють обов`язок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обов`язки і встановлює юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачає заходи примусового виконання цивільних обов`язків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно (стаття 68 Конституції України, статті 11, 14 ЦК України, стаття 18 ЦПК України, Закон України «Про виконавче провадження»). Так, ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України передбачають, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Аналогічні за змістом положення містить ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин). Позивач здійснив розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних на суму боргу 136\~520,18 грн за період з 01.11.2021 по 01.12.2023 у розмірі 46\~376,79 грн інфляційних втрат та 3 % річних у розмірі 8\~539,06 грн, а всього 54\~915,85 грн. Суд, погоджується із наданим розрахунком заборгованості. Відповідачем на спростування заявлених позовних вимог будь-яких доказів виконання заочного рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 29.06.2022 у справі № 524/2035/21, не надано. На підставі вищенаведеного, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Оскільки 08.01.2024 ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука роз`єднано позовні вимоги до двох відповідачів, то судовий збір підлягав сплаті окремо за двома позовами, що розглядались різними судами, проте за розгляд позову у даній справі судовий збір не сплачено. Оскільки суд вже розглянув спір та дійшов висновку про задоволення позову, то судовий збір у сумі 858,88 грн (1\~073,60 х 0,8) підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved