Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-30 00:00:00

В вересні 2025 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. В позовній заяві позивачка зазначила, що 19 травня 2002 року між сторонами було укладено шлюб, який був зареєстрований в с. Сосулівка Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 2. Заочним рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 11 серпня 2025 року шлюб між ними розірвано. В період шлюбу 27 лютого 2007 року вони спільно набули у власність житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] . У правовстановлюючому документі - договорі купівлі-продажу від 27.02.2007 покупцем нерухомого майна вказано [PERSON] . Проте згідно вимог Закону житловий будинок являється об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто є власністю позивачки та відповідача в рівних частинах. Тому [PERSON] просить в порядку поділу спільно нажитого майна подружжя визнати за нею та за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що знаходиться в [ADDRESS] за кожним. Представник позивачки адвокат Калінніков М. О. подав письмову заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзиву не подав, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України. За вищевказаних обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, з урахуванням достатніх матеріалів про взаємовідносини сторін. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з\~19 травня 2002 року, який розірвали згідно заочного рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 11 серпня 2025 року. За час перебування у шлюбі вони набули нерухоме майно, яке зареєстровано на ім`я відповідача [PERSON] , а саме: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу від 27 лютого 2007 року та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13941979 від 20.03.2007. Частина 3 статті 368 Цивільного кодексу України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями статті 60\~СК України визначено що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша\~\~статті 61 ЦК України). Тлумачення змісту статті 61\~СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Згідно зі статтею 63\~СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70\~СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з частиною першою статті 71\~СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20), конструкція норми статті 60\~СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Виходячи з положень ч. 1 та 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними і у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. З урахуванням того, що на майно, яке придбано за час шлюбу розповсюджується презумпція спільності права власності подружжя на майно, оскільки договір про поділ спільно набутого майна між сторонами не укладався, суд приходить до висновку про те, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між колишнім подружжям шляхом визнання за кожним з них права власності на 1/2 частину. На основі встановленого та

Outcome: approved