Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частину спадкового майна в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Вони з відповідачем є спадкоємцями І-ї черги за законом, своєчасно у встановленому порядку прийняли спадщину та оформили право власності на частину спадкового майна. Позивач зазначив, що після смерті спадкодавиці відкрилася спадщина на ряд нерухомого майна, в тому числі і на земельну ділянку площею 2,47 га, що розташована на території с. Лабушне Подільського району Одеської області, право власності на яке належало чоловіку їх матері - [PERSON] , та на яку померла набула право власності, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак, через ненадання належних правовстановлюючих документів на вищевказану земельну ділянку, нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. В зв`язку з вищевикладеним, позивач просить визнати за ним право власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки в порядку спадкування за законом. В підготовче засідання позивач не з`явився, надав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Відповідач в підготовче засідання також не з`явилась, надавши до суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги визнає. Відповідно до положень ч.4ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, [INFO] померла [PERSON] . Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08.04.2010 року. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1269 цього ж Кодексу спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Крім того, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). У відповідності до положень ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що за час свого життя [PERSON] склала заповіт. Ця обставина свідчить про те, що після її смерті спадкування здійснюється за законом. З матеріалів справи встановлено, що до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті її чоловіка [PERSON] , увійшла земельна ділянка, площею 2,47 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Лабушненської сільської ради Кодимського (на даний час Подільського) району Одеської області. Дана обставина підтверджується листом за підписом державного нотаріуса Кодимської державної нотаріальної контори М.М. Налдіної №642/02-14 від 21.10.2025 року. Зі змісту вищевказаного листа вбачається, що діти спадкодавці: [PERSON] та [PERSON] у встановленому законом порядку своєчасно прийняли спадщину після своєї матері [PERSON] , звернувшись до нотаріальної контори із відповідними заявами та заведене спадкова справа №539/2010 року. Крім того, 29.12.2010 року їм були видані свідоцтва про право на спадщину за законом, в рівних частках кожному, на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; 01 червня 2022 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку земельної ділянки, площею 2,6093 га, згідно державного акту серії ІІІ-ОД №058544, а 05 травня 2025 року [PERSON] видано свідоцтво на право на спадщину за законом на іншу 1/2 частку вищевказаної земельної ділянки. Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Згідно зі ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Відповідно до абз.3 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 22.09.2021 року, у справі №227/3750/19 також вказав, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа має право звернутися до суду за правилами позовного провадження. При цьому, способом захисту прав спадкоємця є визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку, оскільки існують перешкоди для оформлення спадщини в нотаріальному порядку. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини може мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкодавець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень ч.1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відповідно до п. 3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 оскільки спір про визнання права власності на нерухоме майно - є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності відповідна територіальна громада. Враховуючи, що позивачу відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, то відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» його вимога про визнання права власності на спадкове майно підлягає судовому розгляду. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Встановлено, що 23 січня 2025 року державний нотаріус Кодимської районної державної нотаріальної контори Налдіна М.М. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів. Ця обставина підтверджується листом №41/02-14 від 23.01.2025 року. Ретельний аналіз цієї обставин свідчить про те, що за [PERSON] не визнається право на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,47 га, розташовану на території Лабушненської сільської ради Подільського (раніше Кодимського) району Одеської області. За таких обставин позивач позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Крім того, відповідач визнав позов у повному обсязі, і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що з урахуванням положень ч.4 ст.206 ЦПК України, надає суду підстави для задоволення позову.

Outcome: approved