Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

До Соборного районного суду міста Дніпра 04.09.2025\~за підсудністю\~з Новокодацького\~районного суду\~міста Дніпра\~надійшла позовна\~заява [PERSON] до\~Приватного акціонерного\~товариства «Страхова\~компанія «Універсальна»\~про стягнення\~суми страхового\~відшкодування. В обґрунтування даної позовної заяви позивач посилався не те, що 15 вересня 2024 року пр. Науки в м. Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen ID.4», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] яка скоїла наїзд на відбійник та електроопору. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» на підставі полісу № 219198220. Вартість збитків нанесених КП «Дніпровський електротранспорт» складає 70984,76 грн. Позивачем самостійно відшкодована шкода станом на час звернення до суду. Разом з цим позивач звернулась до відповідача із заявою про виплату страхової виплати, проте відповідачем зазначена виплата не була сплачена. У зв`язку із викладеним позивач просить стягнути з відповідача вказану суму матеріального збитку. Відповідач скористався правом на подання відзиву в якому заперечував проти задоволення позову, посилаючись та те, що позивач 15.09.2024 скоїла наїзд на електроопору, а 24.09.2024 здійснила відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі 71000,00 грн. на рахунок КП «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради. Проте, лише 14.11.2024 позивач подала повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди до ПрАТ «СК «Універсальна», а 07 03.2025 заяву про відшкодування матеріального збитку, а відтак просив відмовити в задоволенні позову у зв`язку з несвоєчасним зверненням позивача. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи,\~оцінивши докази\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та безпосередньому\~їх дослідженні,\~дійшов наступних висновків. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 15 вересня 2024 року пр. Науки в м. Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Volkswagen ID.4», д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] яка скоїла наїзд на відбійник та електроопору. Постановою Жовтневого\~районного суду\~міста Дніпропетровська\~від 06.11.2024\~у справі\~№201/11950/24 винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано водія [PERSON] . Відповідно до приписів ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою, а тому фактичні обставини встановлені ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 06.11.2024 є преюдиційними і доведенню не підлягають. Вартість збитків нанесених КП «Дніпровський електротранспорт» внаслідок ДТП складає 70984,76 грн. відповідно до довідки про вартість виконаних робіт (а.с. № 31). 24.09.2024 позивач здійснила відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі 71000,00 грн. на рахунок КП «Дніпровський електротранспорт» Дніпровської міської ради. Проте, лише 14.11.2024 позивач подала повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди до ПрАТ «СК «Універсальна», а 07 03.2025 заяву про відшкодування матеріального збитку. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р. розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Приписами ст. 1188 ЦК України визначений порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відповідно до якого шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пунктами 5, 6 указаної постанови Пленуму визначено, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до підпункту 33. 1. 4 пункту 33. 1 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Згідно з пунктом 34.1 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення ! . страхового відшкодування. Відповідно до пункту 34.2. ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Відповідно до підпункту 37. 1. З пункту 37. 1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБу) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, а МТСБУ компенсує витрати особи, звільненої від цього виду обов`язкового страхування на підставі пункту 13. 1 статті 13 цього закону або відповідальність якої застрахована іноземною страховою компанією відповідно до умов Міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», за умови, що такі витрати здійснюються за згодою Страховика (МТСБУ). У компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із Страховиком (МТСБУ) Відтак позивачем порушено строки звернення до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, що є підставою відмови у цій виплаті. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, приймаючи до уваги результати розгляду справи, суд вважає за можливе стягнути з позивача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved