Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

У жовтні 2025\~року позивачка\~ [PERSON] , в інтересах\~якої діє\~адвокатка Гренджа В. Ю.,\~звернулася до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] про збільшення розміру стягнення аліментів на малолітню дитину. Позов обґрунтувала тим, що у період з 26.10.2013 по 12.06.2018 вона перебувала в зареєстрованому з відповідачем шлюбі, який був розірваний рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10.05.2018 (справа №302/272/18). У цьому шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу залишився проживати разом із нею. Зазначала, що на даний час вона із сином фактично проживають у Чехії, оскільки вийшла заміж за громадянина цієї країни та народила другу дитину, а тому спільно з теперішнім чоловіком та дітьми проживає за кордоном. На підставі рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10.05.2018 у справі № 302/272/18 відповідач [PERSON] зобов`язаний сплачувати їй щомісячно аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1\~000 грн, починаючи з 12.03.2018 і до досягнення дитиною повноліття. Зауважувала, що відповідач це рішення суду виконує неналежно, тим самим допустив заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 01.09.2025 становить 19\~345,50 грн, що стверджується відповідним розрахунком його заборгованості, проведеного головним державним виконавцем Міжгірського відділу ДВС у Хустському районі Закарпатської області. Указувала і на те, що відповідач сплачує аліменти нерегулярно й у меншій сумі, аніж це визначено судовим рішенням, та добровільно сплачувати аліменти в більшому розмірі не бажає. Участі у додаткових витратах на утримання сина не бере, подарунків дитині не дарує, не телефонує та не цікавиться його вихованням, успіхами в школі тощо. При цьому середньомісячні витрати на дитину в неї становлять біля 20\~000,00 гривень. Покликалася, що з часу присудження аліментів потреби дитини, якій виповнилося 9 років значно збільшились, купівельна спроможність гривні зменшилася внаслідок інфляції в Україні. За цих підстав на утримання малолітнього сина [PERSON] вона стала витрачати значно більше коштів, щоб забезпечити дитину всім необхідним, це, зокрема, продукти харчування, одяг, взуття, шкільне приладдя, книги тощо. Відповідач [PERSON] жодної додаткової допомоги на утримання їх дитини не надає, хоча має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі, аніж 50 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно на дитину віком 9 років, оскільки є здоровим, працює, виготовляє на замовлення дерев`яні будинки, альтанки та інші вироби для туризму і відпочинку, інших утриманців, окрім сина [PERSON] , не має. Натомість вона є непрацюючою, здійснює догляд за дитиною від другого шлюбу сином [PERSON] , [INFO] , та фактично перебуває на утриманні свого чоловіка [PERSON] . Отже, на даний час змінилися обставини, які надають їй підстави для звернення до суду з цим позовом, оскільки її матеріальне становище і сімейний стан змінилися. Посилаючись на наведені вище обставини просила суд збільшити розмір аліментів, що визначений рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10.05.2018 у справі № 302/272/18, та визначити стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 8\~000,00 грн щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 8 жовтня 2025 року відкрито провадження в цій справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У відзиві на позов [PERSON] відповідач [PERSON] посилався на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог до нього. Зазначав, що станом на теперішній час у нього є відсутня заборгованість зі сплати аліментів, що визначена рішенням суду від 10.05.2018, оскільки він не знав про підвищення з липня 2021 року 50% чинного до застосування розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а позивачка і державний виконавець при цьому його не повідомляли, тому про наявність у нього заборгованості зі сплати аліментів довідався лише із позовних матеріалів. Стверджував, що позивачкою не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження зміни його матеріального чи сімейного стану, а сама по собі інфляція не є підставою, в порядку визначеному ст. 192 СК України, для зміни визначеного рішенням суду розміру аліментів, так як державний виконавець зобов?язаний проводити індексацію розміру алментів відповідно до ст. 71 Закону Ураїни «Про виконавче провадження», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 № 1078. Звертав увагу і на те, що позивачка не працює, а відтак незрозумілою і недоведеною є обставина із яких джерел вона витрачає середньомісячно на їх спільну дитину біля 20\~000 гривень. Зауважував, що він офіційно непрацевлаштований, постійно перебуває у пошуках низькокваліфікованої і малооплачуваної роботи внаслідок відсутності професійної освіти та через воєнний стан не має можливості знайти роботу чи виїхати кудись на сезонні роботи, а відтак єдиним джерелом його доходів є лише підсобне домашнє господарство. Також у нього на утриманні перебувають непрацездатні батьки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . За таких обставин з часу ухвалення рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10.05.2018 у справі № 302/272/18 його матеріальне становище фактично погіршилося, а тому підстав для перегляду визначеного цим рішенням суду розміру аліментів на даний час немає. З огляду на наведене вище просив суд у задоволені позову [PERSON] відмовити повністю. У відповіді на відзив позивачка [PERSON] посилалася на безпідставність доводів відповідача [PERSON] у відзиві на позов, оскільки її сімейний стан змінився, нею подано до виконавчої служби 15.09.2025 заяву про проведення індексації розміру аліментів, яка станом на 03.11.2025 є нерозглянутою, що не позбавляє її права на звернення до суду з цим позовом. Відповідач працює неофіційно та не перебуває у важкому матеріальному становищі, а відтак просила позовні вимоги задовольнити повністю. Позивачка [PERSON] та її представниця-адвокатеса Гренджа В. Ю. у судове засідання не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи, однак представниця позивачки - адвокатка Гренджа В. Ю. подала до суду заяву від 06.11.2025, в якій просила розглянути цю справу без сторони позивача, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити (а.с.55, 56). Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Рішко С. І. у судове\~засідання також не\~з`явилися,\~хоча були\~належним чином\~повідомлений про\~дату,\~час і\~місце розгляду справи, проте представником відповідача адвокатом Рішком С. І. подано до суду заяву від 06.11.2025, в якій він просив розглянути дану справу за відсутності сторони відповідача, щодо задоволення позовних вимог заперечив та просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] (а.с.58). З огляду на наведене вище суд уважає за можливим розглянути цю справу за відсутності сторін за наявними матеріалами, які є достатніми для ухвалення законного та обґрунтованого рішення суду. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК\~України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини у справі та об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для справи, суд зазначає таке. Судом установлено, що між сторонами 26.10.2013 був зареєстрований шлюб, від якого у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] від 17.08.2016 (а.с.6). Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 10 травня 2018 року у справі № 302/272/18 (провадження № 2/302/136/18), яке набрало 12.06.2018 законної сили, цей шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1\~000 грн щомісячно, але не менше 50% чинного до застосування розміру прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку, починаючи з 12.03.2018 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.4,5). Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 18.09.2025 № 8644/24.11-38, виконаного головним державним виконавцем Міжгірського ВДВС у Хустському районі Закарпатської області Шубертом С., то станом на 01.09.2025 заборгованість [PERSON] перед [PERSON] зі сплати аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , становить 19\~345,50 гривень (а.с.8), а згідно з таким же розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 28.10.2025 № 9662/24.11-38, то станом на 01.10.2025 заборгованість зі сплати аліментів у відповідача [PERSON] є відсутня (а.с.43,44).\~ Згідно зі свідоцтвом про одруження від 03.05.2023 позивачка зареєструвала з [PERSON] шлюб, унаслідок чого змінила своєї прізвище на « [PERSON] » (а.с.9,10). У цьому шлюбі у позивачки народився син [PERSON] , [INFO] , про що свідчить відповідне свідоцтво про народження від 21.08.2023 (а.с.11,12). Із форми ОК-5 від 17.10.2025 убачається, що починаючи з 2017 року і по теперішній час у [PERSON] відсутній страховий стаж (а.с.41). Як видно з довідки Присліпського старостинського округу Міжгірської селищної ради від 15.10.2025 за № 247, [PERSON] має такий склад сім`ї батько [PERSON] , [INFO] , та матір [PERSON] , [INFO] (а.с.42). Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою Україною, «держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини». В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). За змістом частин 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частина перша статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кореспондує, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За правилами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з ч. 2 ст. 150, ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток, та зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до\~ч. 1 ст. 182 ЦПК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини.\~Мінімальний гарантований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину не\~може бути\~меншим,\~аніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України). Частиною першою ст. 192 СК України регламетовано, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд установить, що матеріальне становище платника аліментів дозволяє чи не дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити чи зменшити розмір аліментів, що підлягає стягненню з платника аліментів. Статтею сьомою\~Закону\~України\~«Про Державний\~бюджет\~України\~на 2025\~рік»\~установлено,\~що\~в\~2025\~році\~прожитковий\~мінімум на\~дітей\~віком до 6 років становить 2 563 гривні, а на дітей віком від 6 до 18 років 3\~196 гривень. Звертаючись до суду з цим позовом [PERSON] зазначала, що з часу присудження у травні 2018 року аліментів потреби дитини, якій виповнилося на даний час 9 років, значно збільшились, оскільки купівельна спроможність гривні зменшилася внаслідок інфляційних процесів, а відтак на утримання малолітнього сина [PERSON] вона стала витрачати значно більше коштів, щоб забезпечити дитину всім необхідним, це, зокрема, на продукти харчування, одяг, взуття, шкільне приладдя, мобільний зв`язок, інтернет тощо, що становлять в середньому біля 20\~000,00 грн на місяць. Також її матеріальне становище змінилося через не працевлаштованість на даний час і догляд за другою дитиною [PERSON] , [INFO] . При цьому суд констатує, що в матеріалах справи є відсутніми будь-які докази того, що у відповідача [PERSON] з часу присудження з нього аліментів, зокрема, змінилося його сімейне становище, тобто наявність на утриманні інших дітей чи непрацездатної дружини, а саме по собі проживання з батьками, як це вказано у довідці Присліпського старостинського округу Міжгірської селищної ради від 15.10.2025 за № 247, ще не свідчить про перебування батьків [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на утриманні відповідача та у матеріалах справи є відсутні будь-які докази про неотримання /а вразі отримання їх розмір/ його батьками доходів (заробітної плати, пенсії тощо). Також матеріали справи не містять і доказів того, що з часу присудження рішенням суду у 2018 році до стягнення з відповідача аліментів, у нього погіршилося матеріальне становище, оскільки додана до відзиву на позов довідка форми ОК-5 свідчить про відсутність у нього страхового стажу з 2017 року, тобто ще до ухвалення рішення суду від 10.05.2018. На переконання суду, голослівними є доводи відповідача про те, що він постійно у пошуках роботи, оскільки доказів такого матеріали справи не містять, у тому числі що він перебуває на обліку в центрі зайнятості з метою дійсного пошуку офіційної роботи, яку через об`єктивні обставини не може знайти. При цьому посилання відповідача на відсутність у нього саме офіційної роботи, ще не свідчить про погіршення його матеріального становища. Не містять матеріали справи і доказів про погіршення стану здоров`я обох сторін. Водночас суд зазначає, що і позивачкою суду не надано будь-яких доказів про її щомісячні витрати в середньому 20\~000 грн на утримання малолітнього сина [PERSON] . Однак суд погоджується з твердженням позивачки про те, що на даний час через народження другої дитини, якій виповнилося лише 2 роки і потребою у догляді за нею, вона не є працевлаштованою, що впливає на її матеріальний стан. Отже, матеріальне становище і сімейний стан одержувача аліментів /як одна із умов, з якою пов`язується можливість збільшення розміру аліментів/ змінилося, потреба в коштах для утримання і розвитку дитини сторін істотно зросла, а тому виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру. Суд також\~звертає увагу\~і на\~те,\~що визначений\~рішенням суду\~розмір аліментів\~у 2018\~році стосувався\~дитини сторін,\~якій тоді\~було майже\~2\~роки,\~а на\~час розгляду\~цієї справи\~їх сину\~ [PERSON] вже\~виповнилося 9\~років.\~Ті обставини,\~що з\~віком потреби\~дитини зростають,\~що,\~в свою\~чергу,\~тягне постійне\~зростання витрат,\~зокрема з\~боку матері,\~з якою\~проживає дитина,\~на її\~утримання,\~на забезпечення\~освіти,\~гармонійного розвитку,\~медичного догляду\~та відпочинку\~дитини є\~загальновідомими та\~не потребують\~доказуванню.\~Навіть законодавець\~щороку у\~законах України\~про державний\~бюджет України\~визначає більший\~розмір \~прожиткового мінімуму\~на\~дітей віком від 6 до 18 років, аніж на дітей віком до 6 років, а тому визначений ще у 2018 році рішенням суду від 10.05.2018 щомісячний розмір аліментів на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1\~000 грн на час розгляду цієї справи не відповідає необхідному та достатньому для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Надуманим є твердження відповідача про те, що у зв?язку з веденням в Україні воєнного стану він позбавлений можливості знайти собі постійну чи сезонну роботу поза межами місця свого проживання на території України, оскільки таких законодавчих обмежень для нього немає. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч. 1 ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Положеннями ч. 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України). Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п. 45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland\~v.\~the\~United\~Kingdom). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини» (Salman v. Turkey, заява № 21986/93, п. 100, ECHR 2000-VII). Отже, з огляду на наведене вище суд доходить висновку, що позивачка частково довела свою вимогу до відповідача, яка поза розумним сумнівом знайшла своє підтвердження під час розгляду справи, а відтак позов підлягає до часткового задоволення зі стягненням з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання їх сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цього рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Сама такий збільшений розмір аліментів, на переконання суду, буде необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та відповідатиме, насамперед, інтересам самої дитини, якнайкращому забезпеченню її прав, покриватиме суттєву частину витрат на неї і не порушуватиме як законні інтереси їх платника, так і законні інтереси їх отримувача, а також забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпечені потреб дитини та не порушуватиме правила щодо рівності батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дитини. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ від 10.02.2010, у справі «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», № 4909/04, § 58). Водночас суд наголошує на тому, що відповідно до вимог ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України. Як регламентує підпункт 1 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позову майнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто, з урахуванням положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», у розмірі 1\~211,20 гривень. У цій справі позивачка за подання позову майнового характеру про збільшення розміру стягнення аліментів була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно з частинами 1, 2, 6\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За таких обставин з відповідача підлягає до стягнення на користь держави судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог, а саме у розмірі 757 грн (1 211,20 грн х 62,50% задоволених вимог = 757 грн). На підставі наведеного вище та

Outcome: partial