Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

25.03.2025 до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] , в особі представника адвоката Точиліна М.В. до Держави рф, в якій представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача завдану майнову шкоду в розмірі 2838557, 00 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 12.03.2025 еквівалентно 68543, 65 доларів США, та моральну шкоду у розмірі 200000, 00 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на 12.03.2025 еквівалентно 4829, 47 доларів США. Позовні вимоги мотивовані наступним. Позивачка є власницею 5-кімнатної квартири, загальною площею 226 кв.м., житловою площею 104,4 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] ; гаражу № [NUMBER] , загальною площею 21,7 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] ; та гаражу № [NUMBER] , загальною площею 23,4 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . Внаслідок ракетних обстрілів в березні 2022 року вищезазначені об`єкти нерухомого майна належні позивачеві зазнали пошкоджень та руйнувань, чим завдано майнової шкоди в сукупному розмірі 2838557 грн. Вказані обставини також завдали позивачці моральної шкоди, яка полягає в тому, що її майно було пошкоджено, житло є непридатним для проживання, та вказану шкоду вона оцінює в 200000 грн. Представник відповідача своїм правом на подання відзиву не скористався. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, повідомлялись судом у встановленому законом порядку, від представника позивача адвоката Точиліна М.В. на адресу суду в системі «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. й Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі учасників судового розгляду та за наявними в справі доказами. 25.03.2025 вказана позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Зубу Г.А. 28.03.2025 судом здійснено електронний запит з Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування позивача. Ухвалою судді від 31.03.2025 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній в порядку загального позовного провадження, та постановлено здійснювати виклик відповідача через офіційний сайт Судової влади України. Ухвалою суду від 23.06.2025 закрито підготовче провадження по вказаній справі, справу призначено до судового розгляду по суті, та постановлено здійснювати виклик відповідача через офіційний сайт Судової влади України. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить 5-кімнатна квартира, загальною площею 226 кв.м., житловою площею 104,4 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] ; гараж № [NUMBER] , загальною площею 21,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; та гараж № [NUMBER] , загальною площею 23,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що нерухоме майно позивачки зазнало пошкоджень та руйнувань внаслідок збройної агресії рф. Згідно з висновком експерта №305 за результатами проведення експертного оціночно-будівельного дослідження від 22.03.2024 виготовленого на замовлення позивача ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса», розмір матеріальної шкоди, завданої власнику нерухомого майна внаслідок руйнування (пошкодження) квартири [ADDRESS] , у результаті збройної агресії, складає 2653505 грн. Згідно з висновком експерта №306 за результатами проведення експертного оціночно-будівельного дослідження від 21.03.2024 виготовленого на замовлення позивача ННЦ «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса», розмір матеріальної шкоди, завданої власнику нерухомого майна внаслідок руйнування (пошкодження) нежитлових об`єктів (гаражні бокси №2-493 та №2-494) у результаті збройної агресії за адресою: [ADDRESS] , станом на березень 2024 року, складає 185052 грн. За вказаних обстави, підставою для звернення до суду з вказаним позовом є стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок збройної агресії рф майну позивачки, яке пошкоджено, та моральної шкоди завданої внаслідок пошкодження вказаного майна. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та\~статті 8 Конституції України\~гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Згідно зі статей\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини 2 статті 2 ЦК України, учасниками цивільних відносин є, зокрема, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Статтею 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено поняття судовий імунітет, відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України. Преамбулою Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що Україна згідно з\~Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної\~Конституцією\~та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом. З 2014 року російська федерація здійснює збройну агресію проти України, тобто вчиняє дії, визначені статтею 3 Резолюції 3314 (ХХІХ) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 14 грудня 1974 року, як акт збройної агресії. Згідно заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії російської федерації та подолання її наслідків», текст якої схвалено\~постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року №337-VІІІ, збройна агресія російської федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року з тимчасової окупації Кримського півострову, зокрема, Автономної Республіки Крим і міста Севастополя (перша фаза збройної агресії). Друга фаза збройної агресії російської федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами російської федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (7 квітня 2014 року) та «Луганської народної республіки» (27 квітня 2014 року). Третя фаза збройної агресії російської федерації розпочалася 27 серпня 2014 року масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів збройних сил російської федерації. 24 лютого 2022 року розпочалася та триває ще одна фаза збройної агресії російської федерації проти України - повномасштабне вторгнення російської федерації на суверенну територію України. 24 лютого 2022 року згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022\~Про введення воєнного стану в України введено в Україні воєнний стан, який триває і досі. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004, чинного на час звернення до суду, Харківська міська територіальна громада з 24 лютого 2022 року по 15 вересня 2022 року була віднесена до території активних бойових дій, а з 15 вересня 2022 року належить до територій можливих бойових дій. Загальновідомим є факт постійних артилерійських та ракетних обстрілів міста Харкова та Харківської області, військовими формуваннями Російської Федерації, починаючи з 24.02.2022. У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з росією, що у свою чергу з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства російської федерації в Україні у зв`язку із припиненням його роботи на території України. Починаючи з 2014 року відсутня необхідність у направленні до посольства російської федерації в Україні запитів щодо згоди російської федерації бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням російською федерацією збройної агресії проти України та ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави, починаючи з 24 лютого 2022 року таке надсилання неможливе ще й у зв`язку із розірванням дипломатичних відносин України з російською федерацією. В ухвалі від 21.02.2021 року у справі № 308/9708/19 Верховний Суд зазначив про те, що немає потреби додатково повідомляти відповідача РФ про відкриття провадження та призначення справи до розгляду у зв`язку з вчиненням РФ збройної агресії проти України та запереченням нею суверенітету Української держави. Внесення відомостей про зазначені процесуальні рішення до Єдиного державного реєстру судових рішень, відомості якого є загальнодоступними у мережі Інтернет, є достатнім повідомленням відповідача про розгляд справи. 02 березня 2022 року збройну агресію РФ проти України у резолюції ES-11/1 Агресія проти України визнала Генеральна Асамблея ООН. Вона вимагає від російської федерації негайного припинення застосування сили проти України, утримання від погроз чи застосування сили проти будь-якої держави ООН, повного та безумовного виведення збройних сил з території України у межах її міжнародно-визнаних кордонів, а також забезпечення повного захисту цивільних осіб, включаючи гуманітарний персонал, журналістів та осіб, які перебувають у вразливому становищі, у тому числі жінок і дітей. 14 квітня 2022 року Верховна Рада України визнала дії, вчинені збройними силами російської федерації та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, геноцидом Українського народу (пункт 1 Заяви Верховної Ради України «Про вчинення російською федерацією геноциду в Україні», схваленої згідно з Постановою Верховної Ради України № 2188-IX). 27 квітня 2022 року Парламентська Асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію Наслідки продовження агресії російської федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи № 2433. Визнала, що агресія рф проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни. Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 20\~березня 2022\~року №\~326 затверджено порядок визначення шкоди та збитків, завданих внаслідок збройної агресії. Верховний Суд у постанові від 18 травня 2022 року у справі № 428/11673/19 дійшов висновку, що звернення позивача до українського суду із позовом до російської федерації про відшкодування шкоди, завданої збройною агресією росії проти України, є можливим засобом захисту права. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Завдання майнової (матеріальної) шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України). Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частини перша та третя статті 22 ЦК України). За загальним правилом шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України). Статті 3, 8, 12, 28 Загальної декларації прав людини 1948 року гарантують кожній людині право на життя, свободу і особисту недоторканність, ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй\~конституцією\~або законом, вільне пересування і вибір місця проживання у межах кожної держави, соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені. Ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність його житла. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 12.04.2012 року № 9-рп/2012 (справа № 1-10/2012) наголосив, що в Україні як демократичній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті\~1,\~3 Конституції України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2\~постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тож якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень\~ЦК України\~з відшкодування шкоди, то саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року (справа № 761/6144/15-ц, провадження № 61-18064св18). Судом встановлено, що в результаті ракетних та артилерійських обстрілів під час вторгнення Російської Федерації було зруйнована квартира та гаражи позивачки, внаслідок чого житло є не придатним для подальшого проживання та користування, та гаражи зазнали також певної рунації. Визначаючи розмір майнової шкоди, суд бере до уваги надані до суду висновки за результатами проведення експертного оціночно-будівельного дослідження, згідно яких вартість матеріальної шкоди завної позивачці складає 2838557 грн. (2653505 грн. + 185052 грн.) за основу визначення розміру матеріальної шкоди. Вказані висновки стороною відповідача не спростовані. З урахуванням наведеного, з російської федерації на користь позивача підлягає стягненню майнова шкода у розмірі 2838 557 грн, розмір якої є доведеним. Щодо стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне. Відповідно до частини 1\~статті 49 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди. До зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням положень\~статей 49-51 цього Закону, застосовується право держави, у якій мала місце така дія (стаття 48 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Завдання моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини 2 статті 11 ЦК України). Відшкодування моральної шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 9 частини 2 статті 16 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (пункт 2 частини 2\~статті 23 ЦК України). Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб (частина 3 статті 23 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини 1, 2\~статті 23 ЦК України). Тлумачення статті 23\~ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23)). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина 1\~статті 1167 ЦК України). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації (коли розмір компенсації не визначений законом). Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18)). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, а відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини 1 - 4\~статті 12 ЦПК України). Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (частина п`ята\~статті 12 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1\~статті 81 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1\~статті 76 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1 - 3\~статті 89 ЦПК України). Суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, приходить до висновку про те, що внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, розв`язання і ведення агресивної війни позивач зазнала моральних переживань, душевних страждань внаслідок пошкодження її майна, пошкодження домівки, що виразилось у втраті душевного спокою, постійному відчутті невпевненості і незахищеності, побоюванні за безпеку, порушенні нормальних життєвих зав`язків, необхідності докладання додаткових зусиль для організації її життя й безпеки. Про необхідність врахування зазначених обставин у спорах про відшкодування моральної шкоди російською федерацією та наявність підстав для відшкодування такої шкоди зазначав Верховний Суд у постановах від 22 травня 2024 року у справі № 638/3891/22, від 31 липня 2024 року у справі № 686/14579/23, від 28 серпня 2024 року у справі № 686/32571/23, від 11 грудня 2024 року у справі № 638/7894/23, від 10 лютого 2025 року у справі № 524/1252/23, від 12 лютого 2025 року у справі № 686/16081/23, від 12 лютого 2025рокуу справі № 686/32497/23, від 02 квітня 2025 року у справі № 686/32221/23, від 14 травня 2025 року у справі № 686/15038/23. Враховуючи встановлені у цій справі обставини, зокрема, триваючий характер порушень прав та законних інтересів позивача, характер вимушених змін у її житті, глибину фізичних та душевних страждань внаслідок пошкодження її нерухомого майна (житла та нежитлових приміщень), а також внаслідок ракетних обстрілів міста й ведення інших бойових дій з ураженням цивільних об`єктів, порушення нормальних життєвих співвідносин внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, які вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя з метою забезпечення безпеки, вимушеного переселення до безпечного місця, суд, виходячи із засад співмірності, розумності та справедливості, вважає, що необхідною й достатньою сатисфакцією для позивача є відшкодування моральної шкоди, яка підлягає компенсації за рахунок російської федерації, у сумі 100 000,00 грн., а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в цій частині позову. У постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 Верховний Суд України зазначив, що валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання, є національна валюта України- гривня. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що валютою суми по відшкодування шкоди в цій справі є національна валюта України гривня, оскільки відповідно до статей 192 та 524 ЦК України, гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов`язання може бути виражене у гривні або сторони в договорі можуть визначити грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно пункту 22 стаття 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно. Враховуючи викладене, з відповідача в дохід держави України підлягає стягненню судовий збір в розмірі 15140,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial