Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

У вересні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати за ним право власності на автомобіль марки «Toyota Highlander», 2012 року виписку, номер кузова (шасі) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 26.02.2019 року між ним та AT КБ «ПриватБанк» було укладено Договір фінансового лізингу № CNN2A!00000152. Відповідно до Додатку 1 до Договору фінансового лізингу № CNN2A!00000152 специфікації майна, відповідач передає йому у лізинг транспортний засіб марки «Toyota Highlander», 2012 року виписку, номер кузова (шасі) [NUMBER] . 02.08.2024 AT КБ «ПриватБанк» складено Акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу, який підписано ним та довіреною особою Банку. Даним актом підтверджено, що всі зобов`язання сторін за Договором фінансового лізингу № CNN2A!00000152 від 26.02.2019 були виконані належним чином, претензії у сторін відсутні, він повністю сплатив Лізингодавцю всі платежі за договором Лізингу, а предмет лізингу автомобіль марки «Toyota Highlander», 2012 року виписку, номер кузова (шасі) [NUMBER] , разом з відповідними документами передано у його власність. У подальшому він звернувся із заявою до ТСЦ № 7443 РСЦ ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях (філія ГСЦ МВС) з питання стосовно можливості перереєстрації транспортного засобу марки «Toyota Highlander», 2012 року виписку, номер кузова (шасі) [NUMBER] , на своє ім`я, проте отримав відмову з посиланням на те, що в Єдиному реєстрі боржників міститься запис про боржника - AT КБ «ПриватБанк» (попереднього власника). Таким чином, вказаний автомобіль перебуває у користуванні і володінні позивача, оскільки був переданий йому за умовами договору фінансового лізингу після його підписання, але розпоряджатись цим майном, незважаючи на виконання своїх зобов`язань за вказаним договором, він не може через реєстрацію цього майна за лізингодавцем АТ КБ «ПриватБанк». Тому позивача просить визнати за ним право власності на вказаний автомобіль, оскільки іншим чином набути таке право він не може. Ухвалою суду від 29 вересня 2025 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 02 жовтня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить провести розгляд даної справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. 20 жовтня 2025 року представник АТ КБ «ПриватБанк» через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в повному обсязі у задоволенні позову [PERSON] . В обґрунтування вказує, що право власності позивача на транспортний засіб жодним чином відповідачем не оспорюється та в жодний спосіб не порушується. Всі документи, які були необхідні для перереєстрації автомобіля з боку банку було підписано та передано позивачці. Судова практика стосовно моменту переходу права власності на автомобіль сформована в тій частині, що право власності на транспортний засіб виникає з моменту передачі майна від відчужувача до набувача, що в даній справі мало місце 02 серпня 2024 року і не заперечується сторонами у справі. Позивачем обрано неефективний спосіб захисту шляхом визнання права власності на спірне майно, оскільки як вбачається з позовної заяви, саме третьою особою відмовлено позивачу у перереєстрації права власності на транспортний засіб, таким чином державний орган не визнав права власності позивача на підставі поданих ним документів. В цей час, факт такої відмови жодним чином не спростовує чинність поданих документів та факт переходу права власності. В такому разі позивачем визначено неналежного відповідача, оскільки між ними відсутній предмет спору, відповідач прав позивача не порушував, не оспорював, в реєстрації не відмовляв. Доказів порушених або невизнаних прав позивача з боку АТ КБ «Приватбанк» у матеріалах справі та позовній заяві відсутні. 09 жовтня 2025 року від представника третьої особи РСЦ ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях через систему «Електронний суд» надійшла заява, з якої вбачається, що відповідно до Положення № 67, затвердженого наказом ГСЦ МВС від 16.04.2024, РСЦ ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях є відокремленим структурним підрозділом Головного сервісного центру МВС, утвореним на правах філії без статусу юридичної особи. З огляду на зазначене, РСЦ ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях не є юридичною особою, а тому не має процесуальної правоздатності та процесуальної дієздатності та не може бути стороною у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 26.02.2019 між [PERSON] та AT КБ «ПриватБанк» було укладено Договір фінансового лізингу № CNN2A!00000152 (а.с. зворотна сторона 12-20). Відповідно до Додатку 1 до Договору фінансового лізингу № CNN2A!00000152 специфікації майна, відповідач передає позивачу у лізинг транспортний засіб марки «Toyota Highlander», 2012 року виписку, номер кузова (шасі) [NUMBER] (а.с. 21). Відповідно до пункту 2.2. Договору лізингодавець на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування предмет лізингу, а лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу та сплатити лізингові платежі та платежі з відшкодування витрат лізингодавця, пов`язаних з виконанням договору, на умовах цього Договору. По закінченню строку лізингу, до лізингоодержувача переходить право власності на предмет лізингу згідно з умовами договору. 02.08.2024 AT КБ «ПриваБанк» складено Акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу, який підписано [PERSON] та довіреною особою Банку [PERSON] (а.с. 9). Даним актом підтверджено, що всі зобов`язання сторін за Договором фінансового лізингу № CNN2A!00000152 від 26.02.2019 були виконані належним чином, претензії у сторін відсутні, лізингоодержувач повністю сплатив Лізингодавцю всі платежі за договором Лізингу, а предмет лізингу автомобіль марки «Toyota Highlander», 2012 року виписку, номер кузова (шасі) [NUMBER] , разом з відповідними документами передано у власність Лізингоодержувачу. Крім того, 02.08.2024 між АТ КБ «ПриватБанк» (продавцем) та [PERSON] (покупцем) укладено Договір купівлі-продажу предмету лізингу (а.с. зворотна сторона 10-11). Відповідно до пункту 1.1. цього Договору, у зв`язку з повним розрахунком між Покупцем та Продавцем за Предмет лізингу до дати укладання цього договору шляхом виплати Покупцем усієї вартості Предмету лізингу за Договором лізингу, Продавець зобов`язується передати у власність Покупцю Товар (автомобіль марки «Toyota Highlander», 2012 року виписку, номер кузова (шасі) [NUMBER] ), а Покупець зобов`язується прийняти Товар на умовах, визначених цим Договором. Згідно пункту 2.3 Договору купівлі-продажу предмету лізингу приймання-передача Товару здійснюється уповноваженими представниками сторін шляхом підписання Акту про перехід права власності на ТЗ, який підтверджує належні якість, комплектність та кількість Товару на момент його приймання-передачі. Покупець зобов`язаний у десятиденний строк з дня підписання цього Договору здійснити перереєстрацію Товару на своє ім`я. Також 02.08.2024 року АТ КБ «ПриватБанк» видано наказ № CNN2A!00000152 «Про перереєстрацію транспортного засобу марки «Toyota Highlander», 2012 року виписку, номер кузова (шасі) [NUMBER] , з метою виконання проекту «Фінансовий лізинг», яким [PERSON] уповноважено здійснити перереєстрацію вказаного транспортного засобу, також на позивача відповідачем видана довіреність (а.с. зворотна сторона 8, 10). Актом приймання-передачі транспортного засобу від 02.08.2024 року\~№ CNN2A!00000152 підтверджується факт передачі АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] транспортного засобу марки «Toyota Highlander», 2012 року виписку, номер кузова (шасі) [NUMBER] (а.с. зворотна сторона 9). Відповідно до п. 6.2.20 Договору фінансового лізингу, після виконання зобов`язань по договору у повному обсязі лізингоодержувач у 3-місячний строк має перереєструвати предмет лізингу у сервісному центрі МВС на своє ім`я за власний рахунок. Після повного виконання умов договору фінансового лізингу та отримання пакету відповідних документів, [PERSON] звернувся до РСЦ ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях № 7443 для перереєстрації транспортного засобу. Проте, згідно відповіді РСЦ ГСЦ МВС в Київській\~та Чернігівській областях №7443 за вих. № 31/33/7443/Ш-659-598-2024, [PERSON] було відмовлено в перереєстрації права власності на вказаний автомобіль, оскільки у відповідності до п. 15 «Порядку державної реєстрації та обліку транспортних засобів...», затвердженого постановою КМУ № 1388 від 07.09.1998 зі змінами та доповненнями, у разі звернення до сервісного центру МВС щодо транспортного засобу, відомості про власника якого містяться в Єдиному реєстрі боржників, перереєстрація транспортного засобу не проводиться, крім випадків, не пов`язаних з його відчуженням, або в разі звернення для перереєстрації транспортного засобу, придбаного на електронних торгах або отриманого в рахунок погашення боргу в порядку, установленому статтею 61 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 22-23). Доводи третьої особи про те, що філія не може бути стороною чи іншим учасником судового провадження, суд вважає помилковими, оскільки в даній справі в якості відповідача є Головний сервісний центр МВС функції якого в силу ст. 95 ЦК України здійснює її відокремлений підрозділ в особі філії - Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Київській\~та Чернігівській областях. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 ЦК України). Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до Єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (частина перша статті 89 ЦК України). Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза місцем її знаходження та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (частини перша-третя статті 95 ЦК України). Від імені юридичної особи філії як відокремленого підрозділу, створеної на підставі положення, має право виступати керівник відокремленого підрозділу, який призначається юридичною особою. Між керівником юридичної особи - філії як відокремленого підрозділу і юридичною особою, яка є засновником такого підрозділу, існують відносини представництва, і його повноваження підтверджуються довіреністю юридичної особи. В даному випадку філія не бере самостійну безпосередню участь у процесуальних відносинах. Правовідносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж,Законом України «Про фінансовий лізинг», Законом України «Про захист прав споживачів». Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути й визнання права. Частиною першою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (не прямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. Відповідно до ст. 807 ЦК України, предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Згідно із положеннями статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг вид правових відносин, за якими лізингодавець зобов`язується відповідно до договору фінансового лізингу на строк та за плату, визначені таким договором, передати лізингоодержувачу у володіння та користування як об`єкт фінансового лізингу майно, що належить лізингодавцю на праві власності та набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем, або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, а також які передбачають при цьому додержання принаймні однієї з ознак (умов) фінансового лізингу, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 5 цього Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 21 цього Закону лізингоодержувач має право: вибрати об`єкт фінансового лізингу, що належить лізингодавцю на праві власності і набутий ним без попередньої домовленості з лізингоодержувачем, та/або встановити специфікацію об`єкта фінансового лізингу і доручити вибір такого об`єкта лізингодавцю; відмовитися від прийняття об`єкта фінансового лізингу, що не відповідає встановленим договором фінансового лізингу умовам, специфікаціям; вимагати розірвання договору фінансового лізингу або відмовитися від такого договору у випадках, передбачених договором фінансового лізингу та законодавством; вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням договору фінансового лізингу лізингодавцем; оскаржити в суді одностороннє розірвання договору фінансового лізингу лізингодавцем та повернення об`єкта фінансового лізингу на підставі виконавчого напису нотаріуса, вимагати повернення об`єкта фінансового лізингу і відшкодування збитків, завданих вилученням такого об`єкта. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 325 ЦК України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. За змістом ст. 11 ЦК України підставами для виникнення зобов`язань можуть бути різні юридичні факти. Відповідно до ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з ст. 599 ЦК України припинення зобов`язання виконанням зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Згідно з вимогами ст.ст. 76, 78, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що сторонами виконано умови Договору фінансового лізингу, складено і підписано акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності по фінансовому лізингу, укладено Договір купівлі-продажу предмету лізингу, оформлено акт прийому-передачі транспортного засобу, а відтак право власності на автомобіль марки «Toyota Highlander», 2012 року виписку, номер кузова (шасі) [NUMBER] , мало перейти до позивача з 02.08.2024, про те перереєстрація вказаного автомобіля на ім`я [PERSON] неможлива через те, що в Єдиному реєстрі боржників міститься запис про боржника АТ КБ «ПриватБанк» (попереднього власника). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для захисту порушених прав позивача, шляхом визнання за ним права власності на автомобіль марки «Toyota Highlander», 2012 року виписку, номер кузова (шасі) [NUMBER] . Варто зазначити, що визнання права власності на спірний автомобіль за позивачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Тому суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання за позивачем права власності на вказаний автомобіль, з метою захисту його прав як споживача. Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що він не є належним відповідачем, оскільки не порушував прав позивача, з огляду на наступне. Згідно зі статтею 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» порядок державної реєстрації транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України. Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (далі Порядок № 1388), встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, присвоєння буквено-цифрової комбінації номерних знаків з їх видачею або без такої, оформлення і видачі реєстраційних документів та/або їх формування в електронній формі. Судом встановлено та не заперечувалось учасниками справи, що на момент виникнення спірних правовідносин АТ КБ «ПриватБанк» внесено до Єдиного державного реєстру боржників. Водночас, згідно зі ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», у разі звернення особи, яка внесена до Єдиного реєстру боржників, для здійснення перереєстрації, зняття з обліку транспортного засобу з метою його відчуження територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України зобов`язані відмовити у вчиненні реєстраційної дії, про що не пізніше наступного робочого дня повідомити зазначений у Єдиному реєстрі боржників орган державної виконавчої служби або приватного виконавця із зазначенням відомостей про такий транспортний засіб. Пунктом 15 Порядку № 1388 визначено, що у разі надходження до сервісного центру МВС звернення щодо транспортного засобу, відомості про власника якого містяться в Єдиному реєстрі боржників, перереєстрація транспортного засобу не здійснюється, крім випадків, коли: - перереєстрація транспортного засобу не пов`язана з його відчуженням; - транспортний засіб придбано на електронному аукціоні в порядку, установленому статтею 61 Закону України «Про виконавче провадження»; - транспортний засіб отримано в рахунок погашення боргу в порядку, встановленому статтею 61 Закону України «Про виконавче провадження»; - транспортний засіб придбано в порядку, установленому статтею 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»; - транспортний засіб безоплатно отримано відповідно до пункту 14 Порядку розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2002 р. № 985. У свою чергу, перереєстрація транспортного засобу на підставі договору фінансового лізингу не підпадає під виключення, зазначені у пункті 15 Порядку № 1388. Таким чином, оскарження відмови сервісного центру у реєстрації за позивачем права власності не буде ефективним засобом захисту прав останнього, як набувача майна. У даному випадку дії позивача щодо перереєстрації транспортного засобу спрямовані на завершення процедури відчуження майна від АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] за результатами виконання договору фінансового лізингу. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Крім того, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту), кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому як ефективний спосіб слід розуміти такий, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі №338/180/17, від 11.09.2018 року у справі №905/1926/16та від 30.01.2019 року у справі №569/17272/15-ц. Застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постановах від 22.09.2020 року у справі №910/3009/18, від 19.01.2021 року у справі №916/1415/19, від 16.02.2021 року у справі №910/2861/18). Велика Палата Верховного суду у постанові від 12.03.2019 року в справі №911/3594/17\~зробила висновок, що за наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно. Виходячи з системного аналізу підстав поданого позову у взаємозв`язку з обставинами справи та обраним позивачем способом захисту порушеного права, суд зауважує, що обставини наявності відповідача в Єдиному реєстрі боржників для даного спору щодо визнання права власності на транспортний засіб не мають правового значення, оскільки перереєстрація права власності на користь лізингоодержувача не може бути обмежена жодною третьою особою та у спірних правовідносинах визначальним є виконання умов договорів фінансового лізингу як правомірна підстава набуття позивачем права власності. Таким чином, порушене право позивача підлягає захисту. Слід зазначити, що законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який нерозривно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу у відповідних органах. Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі №\~166/817/22. Зважаючи на встановлені судом фактичні обставини справи та правовідносини, що виникли між сторонами, суд дійшов висновку, про наявність передбачених законом підстав для визнання за позивачем права власності на вказаний автомобіль. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 7350,00 грн судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved