Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

03.07.2025 року до Слобідського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення матеріальної допомоги, згідно прохальної частини якої просить суд: стягнути з відповідача на користь позивача грошову матеріальну допомогу у сумі 180\~204,00 грн.; судові витрати покласти на відповідача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.02.2010 року позивача було прийнято на роботу до Харківського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, де остання працювала до 31.05.2021 року. Відповідно до наказу від 31.05.2021 року №143/о позивача було звільнено у зв`язку зі скороченням штату працівників. До теперішнього часу позивачу не в повному обсязі було виплачено нараховану грошові допомогу, передбачену п. 2.3.2 Додатку 19 до Колективного договору між адміністрацією Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та профспілками. В день звільнення позивача, 31.05.2021 року, між позивачем та відповідачем було укладено договір №113 про виплату матеріальної допомоги за колективним договором, відповідно до п. 1.1 якого у порядку на умовах, визначених цим договором, підприємство зобов`язується виплатити працівнику матеріальну (грошову) допомогу, передбачену п. 2.3.2 Додатку 19 до Колективного договору між адміністрацією Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та профспілками. Згідно п. 2.2 та 2.3 Договору про виплату матеріальної допомоги від 31.05.2021 року №113, посадовий оклад працівника для розрахунку матеріальної допомоги з урахуванням доплати за знання та постійне використання в роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад становить 19\~310,00 грн; стаж безперервної роботи працівника на підприємстві становить 11 років 03 місяці 30 днів. Розмір матеріальної допомоги, розрахований відповідно до формули та складає 218\~824,00 грн. Відповідно до п. 3.1 Договору про виплату матеріальної допомоги від 31.05.2021 року №113, підприємство виплачує працівнику матеріальну допомогу у наступному порядку: 1 посадовий оклад, протягом 10 банківських днів з дати початку цього договору; залишок суми матеріальної допомоги по 1 посадовому окладу кожні 2 місяці, які починають відліковуватись з 6-го місяця з дати підписання цього договору по повної виплати для матеріальної допомоги за пунктом 2.3.2 Додатку 19 колективного договору. Таким чином, відповідач визнає наявність підстав для виплати позивачу одноразової грошової винагороди, що підтверджується змістом договору від 31.05.2021 року №113. Однак, умов укладеного договору про виплату матеріальної допомоги відповідач не дотримався. Позивачу було двічі виплачено по одному посадовому окладу в розмірі 19\~310,00 грн., а всього 38\~620,00 грн. На теперішній час визначений договором строк виплати матеріальної допомоги сплив, а прострочення виплати матеріальної допомоги в сумі 180\~204,00 грн. складає майже два роки. Враховуючи викладені обставини, позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 07.07.2025 року цивільну справу передано для розгляду за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Харкова. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 14.08.2025 року цивільну справу прийнято до провадження судді Хайкіна В.М. та залишено позов без руху. 26.08.2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача [PERSON] адвоката Жаворонкової Ганни Сергіївни до суду надійшла заява про усунення недоліків, шляхом надання квитанції про сплату судового збору. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 09.09.2025 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 16.09.2025 року засобами поштового зв`язку від представника відповідача Державного підприємства обслуговування повітряного руху України до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач зазначає, що Украерорух не заперечує того факту, що між відповідачем та позивачем було укладено договір про виплату підприємством працівникові матеріальної допомоги, передбаченої п. 2.3.2 додатку 19 до Колективного договору між адміністрацією Украероруху та профспілками. До початку військового вторгнення російської федерації в Україну виплати відповідачем проводились своєчасно та у повному обсязі, передбаченому договором. Всього було здійснено 2 виплати, що підтверджується позивачем. В період дії воєнного стану роботодовець вправі в односторонньому порядку зупиняти дію окремих положень колективного договору. Так, 30.03.2022 року підприємство відповідача було змушене видати наказ №141 про призупинення дії окремих положень Колективного договору на підставі статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах військового стану». Про видання даного наказу були повідомлені також профспілки, що є підписантами Колективного договору. Даним наказом було призупинено дію положень Колективного договору з 01.02.2022 року на час воєнного стану в Україні, окрім пунктів 5.1-5.4, 5.4.1, 5.6, 5.8, 5.10, 5.11, 5.11.1, 5.11.2, 5.15, 5.17, 5.25, 5.27 та 5.28 розділу 5 Колективного договору, додатків 2-7, 9 Колективного договору та деяких доплат та надбавок до тарифних ставок та посадових окладів, що зазначені у додатку 8 до Колективного договору. Станом на сьогодні, наказ №141 від 30.03.2022 року не скасовано та не визнано незаконним у судовому порядку. Таким чином, виконання зобов`язання Украероруху щодо виплати позивачу матеріальної допомоги на законних підставах відновиться після закінчення строку, на який було введено воєнний стан або скасування воєнного стану в порядку, визначеному законом України «Про правовий режим воєнного стану». У зв`язку з цим, 21.03.2022 року також було видано наказ Дніпровського регіонального структурного підрозділу Украероруху №64 «Про призупинення дії наказів», яким було призупинено і дію наказу №113 від 31.05.2021 року, що визначав порядок виплати матеріальної допомоги безпосередньо позивачу. Відповідач зазначає, що зважаючи на те, що виплата грошової одноразової допомоги мала бути виплачена у відповідності до графіку, що передбачений умовами Колективного договору, Договору та відповідним наказом, а на підставах, визначених законом, було призупинено дію відповідних пунктів Колективного договору та, як наслідок, призупинено дію наказу про виплату матеріальної допомоги позивачу, відповідач вважає, що відсутні підстави для стягнення матеріальної допомоги у розмірі 180\~204,00 грн. на користь позивача. 24.02.2022 року органами ОЦВС та Державіаслужбою України вжито заходів щодо закриття повітряного простору України для цивільних користувачів повітряного простору; надання аеронавігаційних послуг у повітряному просторі України призупинено. Відповідно до частини 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», військові дії вважаються форс-мажорними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору. Введення правового режиму воєнного стану в Україні, скасування повітряного сполучення призвело до того, що відповідач з 24.02.2022 року взагалі позбавлений можливості отримувати будь-який дохід від господарської діяльності, наявні кошти були повністю вичерпані та власні грошові кошти у підприємства відсутні, що поставило під загрозу підтримання життєдіяльності підприємства. У зв`язку із закриттям повітряного простору та відсутності будь-якого прибутку, Украерорух не в змозі на даний час виконувати свої зобов`язання, що передбачені умовами Колективного договору. Таким чином, у правовідносинах, що виникли між сторонами у даній справі, відповідач довів про неможливість своєчасного виконання ним своїх зобов`язань за Колективним договором, що склалось не у результаті недбалого провадження ним господарської діяльності, як самостійним суб`єктом господарювання, а внаслідок виняткових обставин, що від його волі не залежать. Вимушене зупинення окремих положень колективного договору відбулось у відповідності до положень діючого законодавства України. Окрім цього, відповідач зазначає, що грошова одноразова допомога не відноситься до фонду заробітної плати та не мала бути виплачена у день звільнення позивача, а відтак до спірних відносин не можуть бути застосовані положення статті 116, 117 КЗпП України. Суд, дослідивши доводи сторін, які викладені у письмових заявах по суті справи, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, 02.02.2010 року [PERSON] прийнято на роботу до Харківського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України. Відповідно до наказу №143/о від 31.05.2021 року, [PERSON] звільнено з роботи на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням штату працівників 31.05.2021 року, що підтверджується записами трудової книжки та не оспорюється сторонами. 31.05.2021 року між [PERSON] та Державним підприємством обслуговування повітряного руху України укладено договір №113 про виплату матеріальної допомоги за Колективним договором, відповідно до умов якого підприємство зобов`язується виплатити працівнику матеріальну (грошову) допомогу, передбачену п. 2.3.2 Додатку 19 до Колективного договору між адміністрацією Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та профспілками. Пунктом 2.1 Договору №113 визначено, що розмір матеріальної допомоги визначається відповідно до зазначеної у п. 1.1 норми Колективного договору між адміністрацією Державного підприємства обслуговування повітряного руху /України та профспілками. Пунктом 2.2 та 2.3 Договору №113 встановлено, що вихідні дані для розрахунку матеріальної допомоги: дата звільнення працівника (відповідно до наказу) 31.05.2021 року; посадовий оклад працівника для розрахунку матеріальної допомоги з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад становить 19\~310,00 грн.; стаж безперервної роботи працівника на підприємстві становить 11 років 03 місяці 30 днів. Розмір матеріальної допомоги становить 218\~824,00 грн. Розділом 3 Договору №113 визначено порядок виплати матеріальної допомоги. У пункті 3.1 зазначено, що підприємство виплачує працівнику матеріальну допомогу у наступному порядку: - 1 посадовий оклад, протягом 10 банківських днів з дати початку дії цього Договору; - залишок суми матеріальної допомоги по 1 посадовому окладу кожні 2 місяці, які починають відліковуватись з - 12-го місяця з дати підписання цього Договору до повної виплати для матеріальної допомоги за пунктами 6.25.2 та 6.25.4 Колективного договору; - 6-го місяця з дати підписання цього Договору до повної виплати для матеріальної допомоги за пунктом 2.3.2 Додатку 19 Колективного договору. Пунктом 3.2 Договору зазначено, що підприємство перераховує працівнику матеріальну допомогу за вирахуванням обов`язкових податків і зборів, чинних на момент виплати певної частини матеріальної допомоги, щодо яких підприємство є податковим агентом. Матеріальна допомога перераховується з банківського рахунку Підприємства на банківських рахунок працівника, повідомлений працівником при укладенні цього Договору (пункт 3.3 Договору). Додатковою угодою №1/114 від 31.05.2021 року до Договору №113 від 31.05.2021 року, у зв`язку зі зміною в організаційній структурі підприємства Харківського РСП Украероруху всі права і зобов`язання по діючому договору передано до Дніпровсього РСП Украероруху з 31.05.2021 року. Наказом директора Дніпровського регіонального структурного підрозділу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України Струтинського О. №435/о від 08.06.2021 року, з метою виконання Договору №113 від 31.05.2021 року між Державним підприємством обслуговування повітряного руху України та [PERSON] про виплату матеріальної допомоги за Колективним договором в загальній сумі 218\~824,00 грн. наказано здійснювати виплату матеріальної допомоги у наступному порядку: - 19\~310,00 грн. (з 31.05.2021 року по 11.06.25021 року); - 19\~310,00 грн. у період з 01.12.2021 року до 31.01.2022 року; - 19\~310,00 грн. у період з 01.02.2022 року по 31.03.2022 року; - 19\~310,00 грн. у період з 01.04.2022 року до 31.05.2022 року; - 19\~310,00 грн. у період з 01.06.2022 року до 31.07.2022 року; - 19\~310,00 грн. у період з 01.08.2022 року до 30.09.2022 року; - 19\~310,00 грн. у період з 01.10.2022 року до 30.11.2022 року; - 19\~310,00 грн. у період з 01.12.2022 року до 31.01.2023 року; - 19\~310,00 грн. у період з 01.02.2023 року до 31.03.2023 року; - 19\~310,00 грн. у період з 01.04.2023 року до 31.05.2023 року; - 19\~310,00 грн. у період з 01.06.2023 року до 31.07.2023 року; - 6\~414,00 грн. у період з 01.08.2023 року до 30.09.2023 року. Сторонами не оспорюється, що відповідачем було сплачено позивачу матеріальну допомогу на виконання Договору №113 у розмірі 38\~620,00 грн. Наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України №141 від 30.03.2022 року було призупинено дію окремих положень колективного договору з 01.04.2022 року на час воєнного стану в Україні, окрім пунктів та їх окремих підпунктів 5.1-5.4, 5.4.1, 5.6, 5.8, 5.10, 5.11, 5.11.1, 5.11.2, 5.15, 5.17, 5.25, 5.27 та 5.28 розділу 5 колективного договору, додатків 2-7, 9 до колективного договору. Відповідачем надано додаткову угоду №2 до договору №113 від 31.05.2021 року, згідно якої Державне підприємство обслуговування повітряного руху України мало намір погодити з [PERSON] внесення змін до укладеного з позивачем договору про виплату матеріальної допомоги за Колективним договором та призупинити виконання положення третього абзацу пункту 3.1 розділу 3 Договору до моменту скасування воєнного стану в Україні та протягом шести місяців з дати його скасування погодити порядок виплати заборгованості за цим Договором, що склалась у зв`язку з цим призупиненням та внести зміни до розділу 6 Договору. Зазначена додаткова угода була направлена на адресу позивача засобами поштового зв`язку, проте залишилась не підписаною. Враховуючи те, що залишок заборгованості з виплати матеріальної допомоги складає 180\~204,00 грн., позивач звернулась до суду для стягнення відповідної заборгованості. Спірні правовідносини регулюються главою 47 «Поняття зобов`язання. Сторони у зобов`язанні», главою 48 «Виконання зобов`язання», главою 51 «Правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання» розділу І «Загальні положення про зобов`язання» та главою 52 «Поняття та умови договору», главою 53 «Укладення, зміна і розірвання договору» розділу ІІ «Загальні положення про договір» книги п`ятої «Зобов`язальне право», а також главою 52 «Правові наслідки порушення зобов`язання. Відповідальність за порушення зобов`язання» розділу І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Відповідно до частини 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.\~Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є\~договори та інші правочини. Відповідно до частини 1\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини 1 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно з частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:\~припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;\~зміна умов зобов`язання;\~сплата неустойки;\~відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з частиною 2 статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо. За правилом частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як було встановлено судом, та не оспорюється сторонами, що згідно п 2.3 Договору №113 від 31.05.2021 року, відповідач зобов`язаний виплатити позивачу [PERSON] матеріальну допомогу у розмірі 218\~824,00 грн. та розділом 3 Договору визначено порядок виплати матеріальної допомоги. До початку військового вторгнення РФ в Україну виплати проводились згідно умов Договору своєчасно та у обсязі передбаченим договором. Всього було здійснено дві виплати. Сума невиплаченої матеріальної допомоги згідно договору складає 180\~204,00 грн. Вказана обставина визнається сторонами, а тому відповідно до положень частини 1 статті 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Станом на день звернення до суду з позовом, з урахуванням строків настання кожного із чергових платежів, відповідач не виплатив 10 посадових окладів, строки по виплаті яких настали, що становить 180\~204,00 грн., проте Державне підприємство обслуговування повітряного руху України не виконав взятого на себе зобов`язання по їх виплаті, тому вказана сума має бути стягнена з відповідача на користь позивача. Посилання відповідача на\~\~додаткову угоду №2 до договору №113 від 31.05.2021, якою відповідач мав намір погодити з позивачем внесення змін до укладеного з нею договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором та призупинити його виконання, суд не бере до уваги, оскільки зазначена додаткова угода залишилась непідписаною [PERSON] , а отже сторонами не було у встановленому пунктом 5.2 договору порядку погоджені зміни до нього. В свою чергу видача ДП «Украерорух» наказу №141 від 30 березня 2022 року та наказу №64 від 21 березня 2022 року не є способом внесення змін до договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором №113. Також суд не бере до уваги посилання представника відповідача на ухилення позивача від укладення зазначеної додаткової угоди, оскільки як вбачається з частини 1 статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Видача наказу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України №141 від 30 березня 2022 року не є способом внесення змін до договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором № 113 від 31.05.2021 року. Крім того, після звільнення позивача з роботи між сторонами припинились трудові відносини. Правовідносини, що виникли на підставі зазначеного договору про виплату матеріальної допомоги за колективним договором №113 від 31.05.2021 року, є суто цивільно-правовими. У зв`язку з тим, що на них не поширюється ні Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах військового стану», ні колективний договір, суд критично оцінює посилання представника відповідача на настання форс-мажорних обставин, адже згідно з частиною 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Доводи представника відповідача щодо поширення на спірні правовідносини положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», суд відхиляє, оскільки виплата матеріальної допомоги позивачу обумовлена договором про виплату матеріальної допомоги, укладеним між сторонами 31.05.2021 року, після припинення трудових відносин позивача з відповідачем у зв`язку зі звільненням з роботи. Між сторонами не було укладено додаткових угод щодо внесення змін до договору про виплату матеріальної допомоги, а тому суд критично оцінює доводи викладені у відзиві щодо призупинення дії деяких положень колективного договору, то й укладений на основі колективного договору договір про виплату матеріальної допомоги теж призупиняє свою дію. Також, відповідач посилається на настання форс-мажорних обставин у зв`язку із російським вторгненням на територію України. Разом із тим, як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 17 серпня 2022 року у справі №922/854/21 форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Верховний Суд у постанові від 31 серпня 2022 року в справі №910/15264/21 наголосив, що між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 905/857/19 (провадження № 12-56гс21) також викладено висновок, що єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань є сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні». Відповідачем не доведено зв`язку між неможливістю виконання зобов`язання за укладеним між сторонами договором та військовою агресією російської федерації в Україні. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року). \~ \~ \~ \~Враховуючи викладене, дослідивши письмові докази, які наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, суд дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної допомоги, строк виплати якої настав відповідно умов договору на загальну суму 180\~204,00 грн., а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved