Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-05 00:00:00

08.09.2025 року на адресу Фастівського міськрайонного суду Київської області представницею товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (далі, ТОВ «СВЕА ФІНАНС», позивач) з використанням системи «Електронний суд» подано позов до [PERSON] (далі, відповідачка) про стягнення кредитної заборгованості. За змістом заявлених позовних вимог стверджується, що між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», як первісним кредитором, та [PERSON] , як позичальницею, було укладено договір № 1550269 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 05.06.2024. Згідно умов зазначеного договору, в борг на строковій основі відповідачці, як позичальниці, передані грошові кошти у сумі 26 000 гривень, строк кредитування 360 днів, нарахування процентів здійснюється за стандартною процентною ставкою 1,5 % в день. Договір про надання\~споживчого кредиту\~за продуктом\~«NewShort»\~№ 1550269 від 05.06.2024 підписаний [PERSON] шляхом використання електронного підпису. Позикодавцем умови зобов`язання щодо надання грошових коштів в борг виконані повністю, проте позичальниця грошові кошти не повернула, проценти не сплачувала, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі, зазначеному в позовній заяві. В подальшому, внаслідок укладення договору факторингу, право вимоги за зазначеним вище договором про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» перейшло до позивача, товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС». З урахуванням існування заборгованості та не сплачених відсотків, позивач, як новий кредитор, просить стягнути з відповідачки грошові кошти у сумі 108029,98 гривень, як заборгованість за договором про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» № 1550269 від 05.06.2024, яка складається з: 25 999,98 гривень заборгованість по тілу кредиту, 69 030 гривень заборгованість по відсоткам, 13 000 гривень заборгованість за пенею. Також позивач просить стягнути на свою користь витрати зі сплати судового збору у сумі 2 422,40 гривні. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі, вирішено проводити судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 07 жовтня 2025 року відповідачкою подано відзив на позовну заяву. Узагальнений зміст відзиву на позовну заяву свідчить про заперечення відповідачки щодо обставин укладання кредитного договору, підписання кредитного договору та погодження істотних умов договору. Відповідачка категорично заперечує обставини щодо отримання коштів в борг у сумі та на умовах, зазначених у позовній заяві. В судове засідання представниця позивача, будучи належним чином повідомленою про час і дату проведення судового засідання, не з`явилася, разом з позовною заявою подала клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує, просила позов задовольнити (а. с. 99-100). В судове засідання відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час і дату проведення судового засідання, не з`явилася, причин неявки не повідомила, клопотання про відкладення судового засідання чи оголошення перерви не заявила. З урахуванням викладеного, на підставі приписів частини 1 статті 233 ЦПК України, суд проводить розгляд справи без участі представниці позивача, відповідачки. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Ознайомившись зі змістом позову та дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд вважає встановленими наступні обставини справи. Зокрема, судом встановлено, що між товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ», як кредитором, та [PERSON] , як позичальницею, було укладено договір № 1550269 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 05.06.2024, з додатками (а. с. 11-21). Договір з додатками підписаний відповідачкою, як позичальницею з використанням електронного підпису. Відомості про індивідуальний ідентифікатор, який використаний для підписання договору позичальницю, зазначений на останній сторінці договору. Згідно з пунктами 1.2, 1.3, 1.5.1 договору, сума кредиту складає 26 000 гривень, строк кредиту 360 днів, стандартна процентна ставка 1,5 % в день, знижена процентна ставка 1,35 % в день. Знижена процентна ставка застосовується за певних умов якщо позичальник, як учасник програми лояльності, сплатить до 05 липня 2024 року або протягом 3 календарних днів, що слідують за цією датою, кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного графіком платежів. Пунктами 6.4.1, 6.4.2 договору передбачена відповідальність у вигляді штрафу за порушення строків повернення кредиту і слати процентів. До матеріалів справи долучені належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують факт надання грошових коштів в борг відповідачу у сумі 26 000 гривень. Зокрема, для підтвердження факту надання грошових коштів в борг позивачем надано довідку товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕЙТЕК» від 30.01.2025 року (а. с. 52). До матеріалів справи долучений розрахунок заборгованості за договором № 1550269 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 05.06.2024, згідно з яким, станом на 29.01.2025 року заборгованість за договором становить 108 029,98 гривень, з них 25 999,98 гривень сума тіла кредиту, 69 030 гривень нараховані відсотки, 13 000 нарахована пеня (а. с. 46-51). В подальшому був укладений договір факторингу № 01.02-03/25 від 29 січня 2025 року, згідно з якими право вимоги за договором № 1550269 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 05.06.2024 перейшло до товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС», позивача у справі (а. с. 53-66). Встановивши зазначені обставини, суд вважає, що правовідносини сторін спору урегульовані правовими нормами ЦК України, що регламентують правила виникнення зобов`язань, чинність правочинів, обов`язковість договорів та правила заміни сторони у зобов`язанні. Так, згідно приписів пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення\~цивільних прав\~та обов`язків,\~зокрема,\~є договори та інші правочини. Згідно приписів частини 1, 2, 4 статті 201 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно приписів частини 1 статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно приписів частини 1 статті 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно приписів абзацу 1, 2 частини 1 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно приписів частини 2 цієї статті, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Зміст процитованих вище правових норм свідчить про те, що правочин, в тому числі й договір, є законодавчо визначеною підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків. Формою правочину є усна, або письмова, специфічним видом якої є електронна форма правочину. При цьому,необхідною умовою для дотримання письмової, в тому числі й електронної форми правочину, є наявність підпису сторін. Згідно приписів частини 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування», Договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Зміст процитованих вище правових норм свідчить про те, що правочин, в тому числі й договір, є законодавчо визначеною підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків. Формою правочину є усна, або письмова, специфічним видом якої є електронна форма правочину. При цьому, для дотримання письмової, в тому числі й електронної форми правочину, є наявність підпису сторін. Далі, згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-комунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру. Згідно приписів пункту 5 частини 1 статті 3 цього закону, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно приписів пункту 6 частини 1 статті 3 цього закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно приписів пункту 7 частини 1 частини 3 цього закону, електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем. Згідно приписів пункту 12 частини 1 статті 3 цього закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно приписів абзацу 9 частини 1 статті 5 цього закону, одним із основних принципів у сфері електронної комерції є однаковість юридичної сили електронних правочинів та правочинів, укладених в іншій формі, передбаченій законодавством. Згідно приписів частини 1 статті 10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Згідно приписів частини 1 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно частини 3 цієї статті, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно частини 4 цієї статті, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Згідно частини 6 цієї статті, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно приписів частини 12 цієї статті, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно приписів частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України\~"Про електронні документи\~та електронний\~документообіг" та Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Далі, згідно приписів частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно приписів частини 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно приписів частини 2 статті 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно приписів абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно приписів частини 1 статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Далі, згідно приписів частини 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Далі, згідно приписів частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно приписів частини 1 статті 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістом частини 2 статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики. Згідно приписів частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно приписів частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Далі, згідно приписів частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно приписів частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Далі, згідно приписів частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно приписів частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно приписів частини 1 статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно приписів пункту 5 частини 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Далі, згідно приписів пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно приписів частини 1 статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зміст наведених правових норм свідчить про те, що договір є підставою для виникнення прав та обов`язків, правомірність договору, як двостороннього правочину презюмується, а заміна сторони договору може бути здійснена внаслідок відступлення права вимоги, в тому числі під час укладення договору факторингу. З урахування встановлених обставин справи та наведених вище правових норм суд приходить до висновку, що до ТОВ «СВЕА ФІНАНС», як до нового кредитора, перейшли права та обов`язки у зобов`язанні, що існує в межах кредитного договору, і позивач має достатні підстави для стягнення на його користь заборгованості за договором № 1550269 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 05.06.2024. Суд враховує, що виконання передбаченої у договорі сукупності та послідовності дій для ідентифікації позичальника не можливе без його особистого волевиявлення і в повній мірі підтверджує спрямованість дій на укладення ним договору. Тому суд відхиляє, як неспроможні, доводи відповідачки щодо не укладення нею кредитного договору. Суд зауважує, що у випадку надання позивачем, як новим кредитором, примірника договору з зазначеними ідентифікуючими відомостями про відповідачку, як позичальницю, номерами її мобільного телефону, на один із яких був направленим одноразовий ідентифікатор для підписання договору, для спростування відповідачкою обставин укладення договору, висловлення одних лише заперечень не є достатнім. Зокрема, в цьому випадку суд констатує, що відповідачка не зверталась з заявами до правоохоронних органів, не надала доказів того, що зазначені в договорі адреса електронної пошти та номера мобільних телефонів належать не їй, а іншій особі. Відповідачка також не заявила клопотань про витребування відповідних доказів у випадку наявності складнощів у їх наданні. Тому суд розцінює позицію відповідачки, як спосіб уникнення відповідальності за порушення умов кредитного договору. Щодо підтвердження факту перерахування коштів відповідачці у сумі, зазначеній в договорі, суд зауважує, що довідка ТОВ «ПЕЙТЕК» від 30.01.2025 року є належним доказом перерахування коштів (а. с. 52). Про належність і допустимість довідки ТОВ «ПЕЙТЕК», як доказу перерахування коштів, зазначено в Постанові Київського апеляційного суду від 02 липня 2025 року по справі № 376/367/24. Суд вважає зазначену вище правову позицію релевантною. Отже, суд вважає, що існують підстави для стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі, зазначеному в розрахунку заборгованості. Також, суд вважає, що існують підстави для стягнення заборгованості за процентами за період, визначений в розрахунку позивача, так проценти нараховані в межах визначеного договором строку кредитування. Проте, суд вважає, що розмір процентів визначений не вірно. Так, згідно приписів статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», статті 1056-1 ЦК України, розмір процентної ставки визначається умовами договору. Далі, згідно приписів частини 2 статті 4, частини 1 статті 5 ЦК України, основним актомцивільного законодавстваУкраїни єЦивільний кодексУкраїни. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Згідно роз`яснень, викладених в пункті 2 мотивувальної частини Рішення КСУ від 09 лютого 1999 року по справі № 1-7/99, в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). При цьому, згідно приписів частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції Закону України № 3498-ІХ від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, максимальний розмір денної процентної ставки становить 1 %. Відповідно до пункту 17 Прикінцевих та перехідних положень\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» (у редакції Закону №3498-IX), з моменту набрання ним чинності встановлено граничний розмір денної процентної ставки для всіх діючих правовідносин за договорами споживчого кредиту, незалежно від дати їх укладення. При цьому протягом перших 120 днів з 24.12.2023 застосовується ставка, що не перевищує 2,5 % на день, а в наступні 120 днів не більше 1,5 % на день. Оскільки Закон України № 3498-ІХ набув чинності 24.12.2023 року та застосовано визначений законодавством перехідний період до запровадження максимального розміру денної процентної ставки, в період часу з 24.12.2023 року до 22.04.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки 2,5 %, в період часу з 23.04.2024 року до 20.08.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки 1,5 %, а з 21.08.2024 року максимальний розмір денної процентної ставки 1 %. Суд не приймає до уваги позицію, висловлену в Листі НБУ від 19 лютого 2024 року № 14-004/12907 в частині висновків щодо незмінності максимального розміру денної процентної ставки за кредитними договорами, укладеними в перехідний період, визначений пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» (у редакції Закону №3498-IX). В цьому випадку суд звертає увагу на те, що в силу приписів частини 5 статті 4 ЦК України, НБУ не належить до органів державної влади, що можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини. Крім цього, лист за своєю природою не є регуляторним нормативно-правовим актом у сфері цивільно-правових відносин. Позиція щодо необхідності застосування положень 17 Прикінцевих та перехідних положень\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» (у редакції Закону №3498-IX) кредитних договорів, укладених після 24 грудня 2023 року та не можливості застосування роз`яснень, викладених в Листі НБУ від 19 лютого 2024 року № 14-004/12907 наведена Постанові Тернопільського апеляційного суду від 12 серпня 2025 року по справі № 606/419/25 та в Постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 05 червня 2025 року по справі № 349/2181/24. В цій цивільній справі суд не вбачає підстав для відступу від зазначених вище релевантних правових позицій. Отже, суд приходить до висновку, що проценти мають бути нараховані у розмірі, який не перевищує максимальний розмір денної процентної ставки, з урахуванням конкретних значень розміру денної процентної ставки в залежності від визначеного законом періоду її нарахування. Так,\~в період\~часу з\~05 червня 2024 року до 05 липня 2024 року проценти нараховуються у розмірі 1,35 % щоденно, що не перевищує максимальний розмір денної процентної ставки, визначений для цього періоду. В період часу з 05 липня 2024 року до 20 серпня 2024 року проценти нараховуються у розмірі 1,5 % щоденно, що відповідає максимальному розміру денної процентної ставки. За період часу з 21 серпня 2024 року до 29 січня 2025 року проценти нараховуються у розмірі 1 % щоденно, що відповідає максимальному розміру денної процентної ставки для цього періоду. За період часу з 05 червня 2024 року до 05 липня 2024 року сума нарахованих процентів становить 10 530 гривень (26 000 гривень х 1,3 % х 30 днів). За період часу з 06 липня 2024 року до 20 серпня 2024 року сума нарахованих процентів становить 17 160 гривень (26 000 гривень х 1,5 % х 47 днів). За період часу з 21 серпня 2024 року до 29 січня 2025 року сума нарахованих процентів становить 42 120 гривень (26 000 гривень х 1 % х 162 дні). Отже, загальний розмір нарахованих процентів за цей період складає 69 810 гривень. При цьому, з розрахунку заборгованості слідує, що відповідачка здійснювала дії щодо погашення заборгованості за процентами, зокрема нею було сплачено: 10 530 гривень 05 липня 2024 року, 11 700 гривень 04 серпня 2024 року, 390 гривень 04 вересня 2024 року. Зазначені суми підлягають врахуванню при визначенні розміру заборгованості, що підлягає стягненню. Отже, загальний розмір заборгованості за процентами, що підлягає стягненню становить 47 190 гривень (69 810 гривень (10 530 гривень + 11 700 гривень + 390 гривень). Загальний розмір заборгованості за процентами і тілом кредиту становить 73 189,98 гривень (25 999,98 гривень + 47 190 гривень). Разом із тим, суд не погоджується з можливістю стягнення заборгованості по штрафним санкціям у сумі 13 000 гривень з огляду на наступне. Так, з пункту 6.4 договору № 1550269 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 05.06.2024,вбачається,що у випадку невиконання та/або неналежного виконання Споживачем зобов`язань одо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, Споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф: 6.4.1. у розмірі\~3\~900\~гривень на 4 (четвертий) день такого невиконання та/або неналежного виконання; та 6.4.2. у розмірі\~286\~гривень починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання. Разом із тим, згідно приписів пункту 18Розділу «Прикінцеві та похідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Далі, воєнний стан, введенийУказом ПрезидентаУкраїни "Провведення воєнногостану вУкраїні"від 24лютого 2022року № 64/2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, неодноразово був продовженим та діє станом на дату подання позовної заяви і її розгляду в суді. Отже, з урахуванням того, що позичальником прострочене виконання грошового зобов`язання за договором, і станом на дату розгляду справи в суді діє воєнний стан, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення пункту 18 Розділу «Прикінцеві та похідні положення» ЦК України, та, відповідно, відсутні підстави для нарахування штрафу. Тому, на користь позивача з відповідачки підлягають стягненню заборгованість за договором № 1550269\~про надання\~споживчого кредиту\~за продуктом\~«NewShort»\~від 05.06.2024\~року у сумі 73 189,98 гривень, що складається з 25 999,98 гривень заборгованість за тілом кредиту, 47 190 гривень заборгованість за процентами. Далі, на підставі приписів статті 141 ЦПК України суд стягує з відповідачки на користь позивача понесені витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені на 67 %, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню 1 623 гривні. Враховуючи наведене вище,

Outcome: approved