Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-30 00:00:00

Короткий виклад позовних вимог. 08.07.2025 відповідно до ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 16.06.2025 до Віньковецького районного суду Хмельницької області передано справу за позовом представника ТОВ «Новий колектор» Котової Світлани Миколаївни до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0702-2589 від 18.05.2021 у розмірі 15300,00 грн, суму сплаченого судового збору 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18.05.2021 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] укладено в електронній формі кредитний договір №0702-2589, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 9000,00 грн на строк 70 календарних днів, зі сплатою процентів за користування кредитом 1% від початкової суми кредиту за кожен день користування. Кредит має бути повернутий згідно Графіку платежів до 26.07.2021. Повернення кредиту відбувається шляхом внесення 5 однакових за розміром платежів (один платіж раз на 2 тижні). Кожен з відповідних двотижневих платежів передбачає сплату однієї п`ятої від суми кредиту та суми нарахованих за користування кредитом процентів. ТОВ «Укр Кредит Фінанс» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надавши позичальнику кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами договору. Термін повернення грошових коштів наступив, однак відповідач не виконав своїх зобов`язань за договором, грошові кошти не повернув, проценти за користування кредитом не сплатив, внаслідок чого станом на 03.06.2025 виникла заборгованість в розмірі 15300,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 9000,00 грн; заборгованість за відсотками - 6300,00 грн. 26.12.2024 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ТОВ «Новий колектор» укладено договір факторингу №УКФ-261224-2, відповідно до умов якого ТОВ «Укр Кредит Фінанс» передало (відступило) за плату ТОВ «Новий колектор» права вимоги за кредитними договорами до боржників, вказаних в реєстрі боржників, в тому числі за договором №0702-2589 від 18.05.2021, укладеним з відповідачем, у розмірі 15300,00 грн. Таким чином, позивач набув права право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №0702-2589 від 18.05.2021 у розмірі 15300,00 грн. На підставі наведеного, представник позивача просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Новий колектор» заборгованість за кредитним договором №0702-2589 від 18.05.2021 у розмірі 15300,00 грн, судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. Рух справи в суді та позиція сторін у справі. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2025 головуючим у справі визначено суддю Голуба О.Є. На виконання вимог ч. 6, 8 ст. 187 ЦПК України суддя з метою визначення підсудності здійснив запит та отримав відповідь з Єдиного демографічного реєстру щодо інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Ухвалою суду від 10.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 06.08.2025 о 15 год 00 хв. Цією ж ухвалою надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. 01.08.2025 до суду в електронній формі через «Електронний кабінет» (зареєстровано 04.08.2025) надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача адвоката Гасанової Марини Юріївни, в якому вона просить поновити строк для подачі відзиву та долучити вказаний відзив до матеріалів справи, а також просить відмовити ТОВ «Новий коллектор» в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки відповідач із висунутими позовними вимогами кредитора категорично не погоджується та вважає, що вони не підлягають задоволенню. Відповідач не погоджується з доводами позовної заяви про законність стягнення з нього процентів за користування кредитом у заявленому розмірі. Зазначила, що згідно умов договору при визначенні базового періоду у 14 днів, проценти, нараховані позивачем фінансовою установою в період строку дії договору після спливу першого базового періоду, більш ніж у 9 разів перевищили заборгованість за наданим кредитом. Відповідач, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не зміг ефективно здійснити свої права бути поінформованою про дійсні умови кредитування ТОВ « УКР КРЕДИТ ФІНАНС», які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. Договір містить зрозумілий розрахунок лише щодо першого базового періоду. А відтак укладення кредитного договору з ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» перетворюється на непомірний тягар для відповідача, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором. Щодо відступлення права вимоги, вказує, хоча позивачем і було додано платіжні документи, але відповідні докази виконання всіх умов оплати за Договорами факторингу, укладених між ним та первісними кредиторами, а саме повної сплати ціни продажу права грошової вимоги, що становить, що відповідно ставить під сумнів набуття права вимоги до відповідача за кредитними договорами. Щодо необґрунтованості позовних вимог, вказує, що позивачем не було надано до суду жодного доказу, який би підтверджував надання відповідачу коштів у позику, що б покладало на відповідача в силу ст.1046 ЦК України, обов`язку повернення таких коштів. Позивач не надав до суду жодної квитанції про сплату коштів на рахунок відповідача. З чого неможливо встановити що відповідачу дійсно було перераховано кошти. Розрахунок заборгованості за договором є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Тобто, без передання позикодавцем позичальнику суми позики договір позики не є укладеним, а тому позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Щодо строку позовної давності, вказувала, що відповідно до умов кредитного договору кінцева дата повернення кредиту: 27 липня 2021 року. Положеннями ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Тому просить застосувати строки позовної давності та наслідки їх спливу. 14.08.2025 в електронній формі через «Електронний кабінет» представник позивача подала додаткові пояснення у справі, де зазначила, що в провадженні Віньковецького районного суду Хмельницької області перебуває справа за позовом ТОВ «Новий колектор» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просить звернути увагу суду на копію довідки про перерахування суми кредиту. Дана довідка підтверджує перерахування суми кредиту по договору No0702-2589 від 18.05.2021 року отримувачу [PERSON] . Ухвалою суду від 14.08.2025 клопотання представника відповідача задоволено, відзив долучено до матеріалів справи. Ухвалою суду від 08.10.2025 за клопотанням представника позивача витребувано з банку докази на підтвердження зарахування кредитних коштів на рахунок та з метою встановити особу позичальника. Витребувані документи надійшли до суду 30.10.2025. Представник позивача Котова С.М. в судові засідання не з`явилася, при подачі позову заявила клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явився, належним чином повідомлявся судом про розгляд даного провадження у встановленому законом порядку, шляхом направлення судом поштової кореспонденції за зареєстрованим місцем проживання, однак поштовий конверт повернувся до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Клопотань про розгляд справи за правилами загального позовного провадження або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник відповідача [PERSON]. в судові засідання не з`явилася, про розгляд даного провадження повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу в електронний кабінет, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України. Суд звертає увагу на позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладену у постанові № 755/4829/23, провадження № 61-73 св 24 від 13.05.2024 року, згідно якої вказано, що суд зробив правильний висновок, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується відповідними поштовими відправленнями, які повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням учасника справи. Згідно з ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Враховуючи пункт 4 частини 8 статті 128 ЦПК України відповідач вважається повідомленим належним чином у день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Разом з цим, згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов таких висновків. Встановлені судом фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 18.05.2021 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0702-2589, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 9 000,00 грн на наступних умовах: строк, на який надається кредит позичальнику - 70 календарних днів; дата повернення кредиту - 26.07.2021 (а.с.24-28). Відповідно до п. 1.2. кредитодавець надає позичальникові на умовах, передбачених договором, грошові кошти (кредит) в кредит у сумі 9 000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом. Згідно з п. 1.3. тип кредиту - кредит. Кредит надається позичальнику виключно через сайт кредитодавця (https://navse.ua). Мета отримання кредиту - споживчі (особисті) потреби. Пунктом 1.4. встановлено, що строк кредиту складає 70 календарних днів (10 тижнів). Кредит має бути повернений згідно графіку платежів до 26.07.2021. Повернення кредиту відбувається шляхом внесення 5 однакових за розміром платежів (один платіж раз на 2 тижні). Кожен із відповідних двотижневих платежів передбачає сплату однієї п`ятої від суми кредиту та суми нарахованих за користування кредитом процентів. Згідно п. 1.6. договору протягом строку кредиту, встановленого пунктом 1.4. договору, розмір процентів за користування кредитом складає 1 % від початкової суми кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти за користування кредитом нараховуються з першого дня перерахування суми кредиту позичальнику до закінчення визначеного Договором строку, на який надається кредит. Реальна річна відсоткова ставка складає 15 596 %. Відповідно до додатку № 1 до кредитного договору № 0702-2589 (Графік платежів, п. 2) орієнтовна загальна вартість кредиту становить 15 300,00 грн та включає в себе проценти за користування кредитом у розмірі 6 300,00 грн (а.с.28). [PERSON] підписав кредитний договір № 0702-2589 від 18.05.2021 та графік платежів до нього, шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором А854. Вказане також підтверджується моніторингом дій користувача в інформаційно-телекомунікаційній системі, з якого вбачається, що акцепт кредитного договору №0702-2589 від 18.05.2021 позичальником [PERSON] здійснювався в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця https://navse.ua/ з використанням одноразового ідентифікатора, який було відправлено позичальнику 18.05.2021 о 10:51:43 на номер мобільного телефону [NUMBER] (а.с.40). Відповідач також ознайомився з Паспортом споживчого кредиту (а.с.37-38) та Правилами надання споживчих кредитів, затвердженими наказом ТОВ «Укр Кредит Фінанс» №114-П від 06.05.2021 (а.с.29-36), підписавши їх шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором А854. ТОВ «Укр Кредит Фінанс» виконало свої зобов`язання за кредитним договором №0702-2589 від 18.05.2021, перерахувавши на вказаний позичальником картковий рахунок № [NUMBER] грошові кошти в розмірі 9000,00 гривень, що підтверджується довідкою ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (а.с.12). Також, з відповіді АТ «Ощадбанк» вбачається, що в банку на ім`я [PERSON] відкрито банківський рахунок та емітовано платіжну картку № [NUMBER] . З виписки по рахунку за даною банківською карткою вбачається зарахування 18.05.2021 коштів в сумі 9000,00 грн (а.с.127-128). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 0702-2589 від 18.05.2021, складеного ТОВ «Укр Кредит Фінанс», заборгованість [PERSON] станом на 26.12.2024 становить 15300,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 9000,00 грн; заборгованість за відсотками - 6300,00 грн. Нарахування заборгованості проводилося за період з 18.05.2021 по 26.07.2021 включно, тобто в межах строку дії кредитного договору (а.с.46-71). В подальшому, 26 грудня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ТОВ «Новий Колектор» укладено Договір факторингу № УКФ-261224-2, у відповідності до умов якого, первісний кредитор ТОВ «Укр Кредит Фінанс» відступає ТОВ «Новий Колектор» належні йому права вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором № 0702-2589 від 18.05.2021 на суму заборгованості 15300,00 гривень, з яких 9000,00 грн - основний борг; 6300,00 грн - проценти, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №1 (а.с.15-19). Згідно з п. 2.1 договору факторингу обсяг (сума) прав вимоги за цим договором визначаються як сукупність Реєстрів боржників до цього договору. Згідно з п. 3.1.3 договору факторингу право вимоги переходить від первісного кредитора до нового кредитора з моменту підписання ними відповідного Реєстру боржників у формі наведеної в Додатку № 1 до цього Договору. Разом з правами вимоги новому кредитору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до п. 5.6 договору факторингу оплата послуг нового кредитора за надання фінансування первісному кредитору за цим договором здійснюється за кожним Реєстром боржників окремо і зазначається в Реєстрі боржників. Послуги нового кредитора за надання фінансування сплачуються первісним кредитором протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати складання кожного Реєстру боржників на банківський рахунок нового кредитора, зазначений в розділі 14 цього договору. Відповідно до Реєстру боржників № 1 до договору факторингу УКФ-261224-2 від 26 грудня 2024 року, позивач набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 0702-2589 від 18.05.2021 в розмірі 15300,00 грн, з яких: 9000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 6300,00 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с.42-44). Згідно з довідкою про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором № 0702-2589 від 18.05.2021 заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Новий колектор» станом на 03.06.2025 становить 15300,00 грн, з яких 9000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту, 6300,00 грн - заборгованість за відсотками (а.с.11). Отже, наведеними вище належними доказами підтверджено укладення 18.05.2021 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та [PERSON] в електронній формі кредитного договору №0702-2589, переказ на рахунок відповідача кредитних коштів в сумі 9 000,00 грн, перехід права вимоги за даним кредитним договором до ТОВ «Новий Колектор», а спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість. Застосоване судом законодавство. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України). Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, суд зазначає, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду № 524/5556/19 від 12.01.2021 року, № 732/670/19 від 09.09.2020 року, № 404/502/18 від 23.03.2020 року, № 127/33824/19 від 07.10.2020 року, № 561/77/19 від 16.12.2020. У ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527, 530 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Статтею 536 ЦК України, встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (надалі - Закон). Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Згідно ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Мотиви прийняття рішення судом та висновки суду. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені. За загальними правилами доказування, визначеними ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, 18.05.2021 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0702-2589. Відповідно до умов кредитного договору відповідач отримав кредитні кошти в сумі 9000,00 грн строком на 70 днів, зі сплатою відсотків - 1% за кожен день користування кредитом, однак порушив свої обов`язки за кредитним договором, не повернув суму кредиту та не сплатив відсотки, передбачені умовами договору. З наданих представником позивача доказів вбачається, що кредитний договір від 18.05.2021 №0702-2589, підписаний [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора, є укладеним, що підтверджується сукупністю досліджених судом доказів. Крім того, як встановлено судом під час розгляду справи, в подальшому, 26 грудня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ТОВ «Новий Колектор» укладено Договір факторингу № УКФ-261224-2, у відповідності до умов якого, первісний кредитор ТОВ «Укр Кредит Фінанс» відступає ТОВ «Новий Колектор» належні йому права вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором № 0702-2589 від 18.05.2021 на суму заборгованості 15300,00 гривень, з яких 9000,00 грн - основний борг; 6300,00 грн - відсотки, що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги №1. Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду №524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20) від 12.01.2021 року: «електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Суди, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині». Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) тлумачення ст. 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18), ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. З урахуванням принципу тлумачення «favor contractus» (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.03.2021 у справі №607/11746/17 (провадження № 61-18730св20). З огляду на наведене вище, суд враховує, що матеріали справи у даній справі не містять відомостей про те, що зазначені вище договори у встановленому законом порядку відповідачем оспорювалися чи визнавалися недійсними. Щодо розрахунку заборгованості суд зазначає наступне. Підписавши вказаний договір, [PERSON] посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, ними погоджено усі істотні умови договору, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Зарахування коштів на рахунок відповідача підтверджується довідкою ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та випискою по рахунку АТ «Ощадбанк» за карткою № [NUMBER] , емітованої на ім`я відповідача. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 0702-2589 від 18.05.2021, складеного ТОВ «Укр Кредит Фінанс», заборгованість [PERSON] станом на 26.12.2024 становить 15 300,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 9000,00 грн; заборгованість за відсотками - 6300,00 грн. Нарахування заборгованості проводилося за період з 18.05.2021 по 26.07.2021 включно, тобто в межах строку дії кредитного договору (9000 сума кредиту х 1% х 70 днів). Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. Протилежне відповідачем та його представником не доведено, суду доказів не надано доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань в повному чи частковому обсязі, та які б спростовували суму заборгованості перед позивачем. Щодо твердження представника відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності та відповідно застосування наслідків такого пропуску суд зазначає таке. Відповідно до статей 256 та 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Положеннями ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Пунктом 1.4. встановлено, що строк кредиту складає 70 календарних днів (10 тижнів). Кредит має бути повернений згідно графіку платежів до 26.07.2021. Оскільки останнім днем повернення кредиту є 26.07.2021, строк позовної давності у три роки відраховується з 27.07.2021. Водночас Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин. Законом України від 30.03.2020 №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України: метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-ІХ набрав чинності 02.04.2020. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричини коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенні, території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Водночас Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дію якого неодноразово продовжено та який діє на день ухвалення судом рішення. Разом з тим, за приписами пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Суд враховує те, що строк позовної давності за не виконання договору від 18.05.2021 № 0702-2589 припадав на запроваджений карантин, який діяв до 30 червня 2023 року, а також на період введення на території України воєнного стану з 24 лютого 2024 року, який було неодноразово продовжено та який діє й на час розгляду. Варто зазначити, що відновлення строків позовної давності передбачено Законом України від 14.05.2025 №4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» (далі - Закон №4434). Закон №4434 передбачає виключення з Цивільного кодексу України пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення», однак даний закон набрав чинності лише 04.09.2025, а позовна заява подана позивачем 10.06.2025 - до скасування зупинення строків позовної давності. З огляду на наведене, оскільки перебіг позовної давності, визначений Цивільним кодексом України, зупинявся на строк дії карантину та воєнного стану, тому позивачем не пропущено строки позовної давності. Водночас суд звертає увагу, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04, 10.02.2010, рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00, від 18 липня 2006 року). Отже, матеріали справи містять належні та допустимі докази укладення між сторонами кредитного договору та перерахування кредитних коштів на рахунок [PERSON] , тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 0702-2589 від 18.05.2021 в сумі 15 300,00 грн, яка складається з 9000,00 грн - заборгованість по тілу кредиту, 6 300,00 грн - заборгованість за відсотками. Судові витрати у справі. Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо судового збору. З матеріалів справи вбачається, що позовна заява ТОВ «Новий колектор» була подана до суду у електронному вигляді з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», позивачем сплачено судовий збір із застосуванням понижуючого коефіцієнту 0,8 у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією АТ «ОТП БАНК» від 03.06.2025 (а.с. 72). Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, з відповідача в порядку розподілу судових витрат підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 гривень. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Згідно із ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як вбачається з матеріалів справи, у прохальній частині позову міститься вимога про стягнення з відповідача 6000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Так, на підтвердження надання правничої допомоги у визначеному розмірі, до матеріалів справи долучено: копію договору про надання правничої допомоги № 07/24-НК від 02.07.2024, укладеного між АО «ВЕРІТАС ЦЕНТР» та ТОВ «Новий Колектор» (а.с. 14); копію додаткової угоди № 4 від 14.08.2024 до договору про надання правничої допомоги № 07/24-НК від 02.07.2024 (а.с.20); копію додаткової угоди № 17 від 03.04.2025 до договору про надання правничої допомоги № 07/24-НК від 02.07.2024 (а.с.21); копію додаткової угоди № 19 від 16.04.2025 до договору про надання правничої допомоги №07/24-НК від 02.07.2024 (а.с.22); копію звіту про виконану роботу відповідно до договору №07/24-НК від 02.07.2024 (а.с. 23); платіжну інструкцію АТ «ОТП Банк» від 03.06.2025 на суму 6000,00 грн про оплату на надання правничої допомоги за позовом [PERSON] (а.с. 41). Суд бере до уваги, позицію викладену у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, зокрема, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Окрім того, суд бере до уваги позицію викладену у додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 загалом, та зокрема щодо обов`язку доведення неспівмірності витрат, який покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Крім цього, щодо принципу змагальності, який знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) від 27.06.2018, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду № 753/15687/15-ц від 14.11.2018, № 753/15683/15 від 26.09.2018 року, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду № 910/3929/18 від 18.06.2019. Тобто, саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони. Однак відповідач та його представник у даній справі своїм правом на подачу письмових пояснень чи заперечень, а також на звернення з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не скористались, хоча положеннями п. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності відповідних витрат покладено саме на нього. Втручання у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому у положеннях ст. 627 ЦК України, принципу «pacta sunt servanda» та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України (відповідна позиція викладена у постанові Верховного Суду № 910/15191/19 від 01.10.2020 року). Схожа позиція викладена в постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 13 березня 2025 року по справі № 275/150/22. Враховуючи зазначене вище, результат розгляду справи у суді, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, відсутність клопотання відповідача про зменшення таких витрат,

Outcome: approved