Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

У травні 2025 року представник позивача адвокат Моськіна С. М. звернулась до Новокодацького районного суду міста Дніпра з позовом до Дніпровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Дніпровського нотаріального округу Панченко О. В., [PERSON] , [PERSON] , про визнання права власності на майно в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] померла баба позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а також з грошових коштів (недоотриманої пенсії) в розмірі 7 814,59 грн. Співвласниками зазначеного домоволодіння є [PERSON] та [PERSON] , які не є спадкоємцями. 14.11.2024 позивач звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Панченко О. В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте отримав відмову, оскільки згідно інформації реєстрація договору від 06.08.1979 дарування частини домоволодіння в КП «ДМБТІ» не проводилась. Інші спадкоємці відсутні. Оскільки у встановленому законом порядку позивач не може реалізувати своє право на спадщину через обставини, що не залежать від нього, він вимушений звернутись до суду з відповідною позовною заявою за захистом своїх прав. Ухвалою судді від 16.05.2025 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 04.06.2025 на адресу суду від Дніпровської міської ради надійшов відзив на позов, в якому відповідач позовні вимоги не визнав, вказав, що оскільки спадкодавиця не зареєструвала право власності на житловий будинок та земельну ділянку, відповідно це майно не може передаватися у спадок, просив у позові відмовити. 14.07.2025 на адресу суду надійшла копія спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 01.08.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Треті особи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, копію спадкової справи, надані докази, суд дохлдить наступних висновків. [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 04.05.2024. За життя [PERSON] за договором дарування, посвідченого 06.08.1979 державним нотаріусом другої державної нотаріальної контори Якушевою Г. С., зареєстрований в реєстрі за № 1-2651, набула право власності на частини житлового будинку загальною площею 33,1 кв.м, два сараї, погреб, вбиральню за адресою: [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці площею 600 кв. м. Згідно відповіді КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» № 10810, від 11.09.2024, державна реєстрація права власності на вказане майно станом на 31.12.2012 не проводилась. За життя померла [PERSON] заповіту не складала. Спадкоємцем померлої [PERSON] за законом першої черги є її онук за правом представлення [PERSON] . Його батько, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] від 08.07.2008. Родинний зв`язок між [PERSON] (батько) та [PERSON] (син) підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 24.02.1988 останнього. Родинний зв`язок між [PERSON] (син) та [PERSON] (мати) підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрації народження № 00049324568 від 08.02.2025. 16.05.2024 [PERSON] звернувся із заявою до Приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу Панченко О. В. про заведення спадкової справи після померлої баби [PERSON] . 16.05.2024 за заявою спадкоємця [PERSON] Приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Панченко О. В. було заведено спадкову справу № 9/2024 після померлої [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 3 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Позивач прийняв спадщину, згідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки звернувся до нотаріальної контори у встановлений строк із заявою при прийняття спадщини. 14.11.2024 приватним нотаріусом Дніпровської міського нотаріального округу Панченко О. В. видано Свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON] на грошові кошти (недоотриману пенсію) у розмірі 7 814,59 після смерті [PERSON] . Також постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Панченко О. В. від 14.11.2024, відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , після смерті баби [PERSON] . За текстом постанови приватного нотаріуса від 27.11.2025 для підтвердження права власності на спадкове майно, нотаріус зробила запит до Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації». З отриманої відповіді вбачається, що на підставі Договору дарування від 06.08.1979, посвідченого державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Якушевою Г. С., реєстровий № 1-2651, [PERSON] належить 1/2 частка домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , але державна реєстрація в КП «ДМБТІ» станом на 31.12.2012 не проводилась. За змістом ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, в т.ч. право власності на майно. Відповідно до ст.1261 ЦК України, до першої черги спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). За змістом ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Cтаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Так, відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Надаючи оцінку наведеним доводам позивача, суд враховує, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), тобто певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення, який мають враховувати учасники процесу, коли вступають у ті чи інші правовідносини, реалізують ті чи інші права. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч. 3 ст. 13 ЦК України). Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. За результатами розгляду матеріалів справи, суд вважає доведеним, що право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] належало [PERSON] на підставі Договору дарування від 06.08.1979, посвідченого державним нотаріусом Другої державної нотаріальної контори Якушевою Г. С., реєстровий № 1-2651. При цьому, оскільки право власності на зазначене вище нерухоме майно, виникло у спадкодавиці [PERSON] з 06.08.1979, на підставі та в порядку закону, що був чинний на час набуття такого права, то таке майно входить до спадкової маси, що утворилась після смерті такого власника. Разом з тим, як вказувалось вище, на даний час інформацію про реєстрацію нотаріус отримати не має можливості, оскільки станом на 31.12.2012 реєстрація права власності в КП «ДМБТІ» не проводилась. Відомості про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно також відсутні. Однак, відсутність державної реєстрації права власності на домоволодіння в державному реєстрі за спадкодавицею [PERSON] не позбавляє позивача як спадкоємця за законом права на спадщину, оскільки вона належить йому з моменту відкриття спадщини, але позивач позбавлений права в передбаченому законом нотаріальному порядку оформити своє право на спадщину у вигляді зазначеної частини домоволодіння, яка залишилась після смерті його баби, чим порушується (не визнається) його право власності на спадкове майно. З`ясувавши усі обставини справи та оцінивши надані суду докази, враховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як: справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, суд доходить висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved