Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

Представниця заявника Побережник А.О. звернулась до суду із заявою, в якій просить поновити строк на подання такої заяви та ухвалити додаткове рішення у справі про стягнення з позивача витрат на професійну правову допомогу в розмірі 20500 грн. У судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Представник позивача [PERSON] подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, щодо задоволення заяви про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу заперечив у зв`язку з необгрунтованістю такого. Дослідивши зміст заяви та матеріали справи, суд зазначає таке. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 3 жовтня 2025 року позов [PERSON] про визнання попереднього договору належним чином укладеним договором купівлі-продажу квартири залишено без задоволення. Повний текст рішення складено та проголошено 13 жовтня 2025 року. Із матеріалів справи вбачається, що 4 жовтня 2025 року заявник отримав копію вступної та резолютивної частини зазначеного рішення в системі «Електронний суд». 9 жовтня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Локо» звернулось до суду із заявою про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених витрат, заявник надав копію договору про надання правничої допомоги №17/01/25-ЛК від 17 січня 2025 року, копію Акту наданих послуг №1 від 19 лютого 2025 року до Договору про надання правової допомоги №17/01/25-ЛК від 17 січня 2025 року на суму 8 500 грн, копія Звіту №1 щодо наданих послуг від 19 лютого 2025 року, копія Акту наданих послуг №2 від 12 травня 2025 року до Договору про надання правової допомоги №17/01/25-ЛК від 17 січня 2025 року на суму 4 000 грн, копію Звіту №2 щодо наданих послуг від 12 травня 2025 року, копію Акту наданих послуг №3 від 19 червня 2025 року до Договору про надання правової допомоги №17/01/25-ЛК від 17 січня 2025 року на суму 3 000 грн, копію Звіту №3 щодо наданих послуг від 19 червня 2025 року, копію Акту наданих послуг №4 від 31 липня 2025 року до Договору про надання правової допомоги №17/01/25-ЛК від 17 січня 2025 року на суму 2 500 грн, копію Звіту №4 щодо наданих послуг від 31 липня 2025 року, копію Акту наданих послуг №5 від 23 вересня 2025 року до Договору про надання правової допомоги №17/01/25-ЛК від 17 січня 2025 року на суму 2 500 грн, копію Звіту №5 щодо наданих послуг від 23 вересня 2025 року. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частинами 1, 3 статті 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура, засади організації і діяльності якої та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом. Зазначеним положенням Конституції України кореспондує стаття 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), положеннями якої передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, а представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Вирішуючи питання про стягнення з позивача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції частини 1 статті 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з частиною 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом; вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Статтею 141 ЦПК України передбачено розподіл судових витратів, в тому числі, на професійну правову допомогу. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи (окрім судового збору), покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Статтею 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у Постанові у справі №178/1522/18, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року (справа № 904/4507/18) вказує на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15ц (провадження №14-382цс 19) зроблено висновок, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Суд відхоляє доводи представника позивача про необгрунтованість зазначеної суми витрат на професійну правничу допомогу, оскільки такі витрати підтверджуються належними та допустими доказами. Суд вважає, що визначена заявником сума гонорару є обґрунтованою, такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягом, наданих адвокатом послуг, у зв`язку з чим вказана сума підлягає відшкодуванню у повному обсязі. Також суд вважає, що строк, визначений частиною 8 статті 141 ЦПК України, пропущено з поважних причин, оскільки вступну та резолютивну частину судового рішення сторона відповідача отримала лише 4 жовтня 2025 року, а тому в силу вимог статті 127 ЦПК України такий підлягає поновленню. Враховуючи викладене та беручи до уваги те, що при ухваленні судового рішення про відмову у задоволенні позову не було вирішено питання про стягнення витрат на правову допомогу, суд вважає за необхідне стягнути такі з позивача на користь відповідача.

Outcome: approved