Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

У травні 2025 року [PERSON] , [PERSON] , від імені яких діє представник [PERSON] , звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування рішення про державну реєстрацію, третя особа Сьома Харківська міська державна нотаріальна контора, в якому просили суд: 1) визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину серія та номер 1-890 від 22.11.2024, яке видане Сьомою Харківською міською державною нотаріальною конторою Нікуліну Анатолію Михайловичу (РНОКПП [NUMBER] ); 2) скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 76223475 від 22.11.2024 10:00:17 державного реєстратора Верещака Галина Леонідівна, Сьома Харківська міська державна нотаріальна контора (колишня Десята Харківська ДНК), Харківський міський нотаріальний округ, Харківська область, номер відомостей про речове право 57676910 від 22.11.2024 09:56:44. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі мешкають в приватному будинку за адресою [ADDRESS] , де також мешкає неповнолітній син позивача [PERSON] , [INFO] . Позивачка мешкає в будинку з 20.10.1993 року, тобто з моменту укладення шлюбу з [PERSON] (батько позивача), який помер [INFO] . Позивач мешкає в цьому будинку від народження та відповідно зареєстрований в ньому. Право власності на домоволодіння, в якому мешкають позивачі, 22.11.2024 було зареєстровано за [PERSON] (рідний дядько позивача), який з 2016 року намагається заволодіти нерухомим майном позивачів, яке побудувала сім`я [PERSON] та в якому вони мешкають. Відповідач здійснює незаконні дії щодо позбавлення позивачів нормальних умов проживання. Щодо обставин виникнення майнових прав на спірну нерухомість позивачі зазначили, що відповідно до свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 13 жовтня 1982 року будинок з належними до нього будівлями та спорудами на [ADDRESS] належав прадіду позивача [PERSON] . Після його смерті майно перейшло до його єдиного спадкоємця [PERSON] (дід позивача). 19 липня 1988 року Виконавчим комітетом Дзержинської районної ради народних депутатів прийнято рішення, яким [PERSON] (батьку позивача) надано дозвіл на будівництво будинку на [ADDRESS] , за умови, що це не порушить санітарні та протипожежні норми. Це будівництво розпочато [PERSON] у 1988 році та продовжувалось до 2006 року. За цей період [PERSON] , мешкаючи разом з позивачами, в будинку літ. «3-1» по [ADDRESS] , за власні кошти провели реконструкцію на 1-му поверсі будинку, переобладнали літню кухню та об`єднали її з будинком, зруйнували коридор, побудували кухню і новий гараж, а також другий поверх. Під час\~здійснення цього\~будівництва,\~а саме\~у 1996\~році,\~титульний власник\~домоволодіння по [ADDRESS] , [PERSON] помер. Належне йому майно успадкувала його дружина [PERSON] (баба позивача), якій видано відповідне свідоцтво про право на спадщину, за яким до неї перейшло право власності на домоволодіння, яке складається з земельної ділянки розміром 796 кв.м., на якій розташовані два житлових будинки літ. «Б-1», дерев`яний, обкладений цеглою житловою площею 44,8 кв.м. та літ. «3-1», цегляний, житловою площею 25,4 кв.м. та надвірні будівлі при ньому вбиральня літ. «Г», льох літ. «Д», душ літ. «К», огорожа № 1,2,3, замощення № 4. 30.12.2016 року [PERSON] (батько позивача, чоловік позивачки, син [PERSON] ) помер. [INFO] померла [PERSON] . За життя остання склала заповіт, яким усе належне їй майно заповіла сину [PERSON] (дядько позивача, рідний брат [PERSON] ). Внаслідок цього [PERSON] зареєстрував за собою право власності, в тому числі, й на будинок, який побудував [PERSON] . Окрім цього, щодо зазначена нерухомість з 2016 року тривалий час була предметом судових розглядів у декількох справах. Так, у справі № 638/16253/16-ц [PERSON] намагався зобов`язати [PERSON] та [PERSON] знести всі новобудови, які були створені без її дозволу: двоповерхову будівлю яка прибудована до будинку літ. «3-1», яка складається із гаража, Кухні, двох житлових кімнат; повернення в первинний стан гаража, звільнення від своїх речей сарая і надання можливості користування; зобов`язання відповідачів знести забори, які встановленні на прибудинковій земельній ділянці без її згоди та перешкоджають їй користуватися нею; зобов`язати відповідача [PERSON] , припинити погрози на адресу [PERSON] також припинити самовільне будівництво та засипати всі викопані котловани. Рішенням суду від 21.11.2018 р., яке було залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 16.05.2019 та постановою Верховного Суду від 29.06.2023, у справі №638/16253/16-ц, в позові відмовлено повністю. 14.01.2020 р. [PERSON] звернувся до Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте 24.01.2020 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю технічної інвентаризації та довідки про технічну характеристику на спадкове майно. У зв`язку з цим, у листопаді 2022 року [PERSON] звернувся суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ТОВ «Укртехінвест» про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, в якому просив зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні домоволодінням [ADDRESS] (далі домоволодіння), шляхом зобов`язання останніх не перешкоджати проведенню технічної інвентаризації домоволодіння та виготовленню технічного паспорту. Рішенням суду від 13.10.2023 у справі №638/6895/22, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 16.01.2024, у позові відмовлено. Незважаючи на ці обставини, 21.08.2024 до будинку позивачів разом з відповідачем прийшов працівник з Міського центу нерухомості та повідомили, що мають на меті провести інвентаризацію та обмір будинку позивачів, на що позивач повідомив, що має актуальний технічний паспорт на свій будинок від 2019 року, а також повідомив про існування вищезазначених рішень суду. Наступного дня [PERSON] у Міському центрі нерухомості дізнався, що на підставі запиту нотаріуса Міський центр нерухомості виконує роботи по виготовленню нового технічного паспорту всього домоволодіння [ADDRESS] , в тому числі, й будинку позивачів. 27.08.2024 позивач [PERSON] звернувся Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою, в якій повідомив про існуючі рішення суду, та просив надати відповідь чи дійсно нотаріус звертався в Міський центр нерухомості; вимагав призупинити будь-які дії на видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житлові будинки, які розташовані за адресою [ADDRESS] до остаточного вирішення питання правовідносин; долучити дане звернення до матеріалів спадкової справи. Однак, державний нотаріус 22.11.2024 видала [PERSON] свідоцтво про право на спадщину серія та номер 1-890, на підставі якого прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 76223475 від 22.11.2024 10:00:17 державного реєстратора Верещака Галина Леонідівна, Сьома Харківська міська державна нотаріальна контора (колишня Десята Харківська ДНК), Харківський міський нотаріальний округ, Харківська область, номер відомостей про речове право 57676910 від 22.11.2024 09:56:44, яким в тому числі зареєструвала за відповідачем прав власності на належне позивачам майно. Після отримання цього свідоцтва та реєстрації права власності відповідач зняв позивачів та малолітню дитину позивача з реєстрації за вказаною адресою, почав вживати дії з метою відключення будинку позивачів від водопостачання, газопостачання, електроенергії. Незаконні дії відповідача стали підставою для звернення позивачів 13.12.2024 до правоохоронних органів із заявою про злочин, на підставі якої було відкрито кримінальне провадження № 12024221200002575 за ч. 3 ст. 190 КК України (шахрайство). Досудове розслідування триває. Позивачі зазначають, що нотаріусом до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про нерухоме майно, якого на даний час не існує, а саме: «житловий будинок літ. «3-1» житловою площею 25,4 кв.м., загальною площею 43,4 кв.м. та господарські будівлі та споруди до них: льох літ. «Д», душі літ. «л», «М»», що встановлено судовими рішеннями, а також відомості щодо самочинного будівництва, а саме «Самочинно: побудовано прибудова літ. «з2», ганок літ. «з3», літня кухня літ. «И», реконструйовано - житловий будинок літ. «3-1», розпочато будівництво - житлова прибудова літ. «31-2», що взагалі не відповідає дійсності. Внесення вищезазначених відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яке було побудовано позивачами, за заявою відповідача здійснено незаконно, з метою подальшого заволодіння відповідачем майна позивачів, з огляду на що видача Сьомою Харківською міською державною нотаріальною конторою свідоцтва про право на спадщину серія та номер 1-890 від 22.11.2024, порушує цивільні права та інтереси позивачів, а також тягне за собою настання тяжких наслідків для позивачів. Позивачі звертають увагу, що відповідач свідомо надав нотаріусу під час видачі свідоцтва про право на спадщину технічний паспорт, або інший технічний документ, в якому міститься технічна інформація щодо домоволодіння, яка не відповідає дійсності. Такі дії зроблені з метою видавання будинку, який був побудований сім`єю позивачів, за старий будинок літ. «3-1», право власності, на якій було зареєстровано за [PERSON] . При цьому, відповідачем та Сьомою Харківською міською державною нотаріальною конторою було проігноровано судові рішення у справі №638/16253/16-ц та №638/6895/22, якими встановлені факт проведення реконструкції будинку літ. «3-1» по [ADDRESS] . Сьома Харківська міська державна нотаріальна контора видала свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, якого не існує, та внесла до Державного реєстру речових прав відомості про право власності на самочинно побудовані житлові будинки, на які відсутні будь-які реєстраційні документи. Тобто, на нерухоме майно, право власності, на яке не виникло у спадкодавця, та відповідно яке не може бути включено до спадкової маси, оскільки судовими рішеннями встановлено факт будівництва цього нерухомого майна сім`єю позивачів. Отже, свідоцтво про право на спадщину серія та номер 1- 890 від 22.11.2024, яке видане відповідачу Сьомою Харківською міською державною нотаріальною конторою, яким посвідчено право власності Відповідача на ціле домоволодіння [ADDRESS] , в тому числі на самочинне будівництво, підлягає визнанню недійсним та як наслідок, скасуванню підлягає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 76223475 від 22.11.2024 10:00:17 про державну реєстрацію права власності [PERSON] на житлові будинки [ADDRESS] , яке прийнято на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер 1-890 від 22.11.2024. У відзиві на позовну заяву [PERSON] проти позову заперечував з тих підстав, що у позивачів відсутні будь-які права як на його домоволодіння в цілому, так і на будь-яку його частину, а також законні інтереси щодо нього, що підтверджено рішеннями судів всіх інстанцій, зокрема, по іншій цивільній справі, № 638/6772/20. Тому цей позов фактично є не захистом прав та законних інтересів позивачів, а черговим намаганням без будь-яких правових підстав створити можливість для незаконного позбавлення відповідача належному йому майна, що дісталося у спадщину від матері. Відповідач наголошує, що ніякі права та законні інтереси не порушені, відтак не можуть бути захищені. Так, у справі № 638/6772/20, розгляд якого завершився у Верховному Суді, суди усіх інстанцій повністю відмовили позивачам у задоволенні позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування та встановили певні факти та обставини. Зокрема, суди дійшли висновків, які зводяться до неможливості визнання їх права на З-2, бо через самочинність будівництва ані вони, ані їх спадкодавець [PERSON] не набули та не можуть набути ніякого, тобто, будь-якого права (володіння, користування, розпорядження, а загалом і права власності). Також Верховний Суд навів висновки щодо безумовної самочинності будівництва, і неможливості спадкування самочинно збудованих житлових будинків, будівель, споруд ані особами, які здійснили це будівництво, ані їх спадкоємцями. Відповідач наголошує на відсутності порушення в даному випадку будь-яких прав та законних інтересів у позивачів, оскільки законна видача свідоцтва про право на спадщину та похідна реєстрація права власності ніяких прав та інтересів позивачів не порушила. Третя особа Сьома Харківська міська державна нотаріальна контора подала пояснення щодо позову, в яких просила відмовити у позові з тих підстав, що оспорюване свідоцтво видано з дотриманням чинного законодавства. Так, [PERSON] надав всі документи необхідні для видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину на будинок [ADDRESS] , в тому числі ті документи, які не надав у 2020 році. Отже, підстав для відмови йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , яке зареєстроване за спадкодавцем та належало їй за життя, не було. Тому 22 листопада 2024 року державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину та проведено державну реєстрацію права власності на спадкове майно. При цьому, жодних порушень Сьомою харківською міською державною нотаріальною конторою при видачі свідоцтва допущено не було, підстав для відкладення чи зупинення вчинення нотаріальних дій станом на 22 листопада 2024 року також не було. Всі дії в рамках провадження спадкової справи було вчинено в порядку передбаченому чинним законодавством. Крім того, третя особа вважає, що позивачами обрано неефективний спосіб захисту своїх прав, адже скасування свідоцтва та скасування рішення про державну реєстрацію права власності не призведе не до вирішення спору по суті. Між позивачами та відповідачем вже тривали численні судові процеси, в у яких судом вже постановлено остаточні рішення. При чому позивачам вже було відмовлено у визнанні права власності на самочинно збудовані будівлі, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, визнання недійсним оскаржуваного свідоцтва про право на спадщину призведе виключно до того, що [PERSON] необхідно буде звертатися до суду з позовом про визнання права власності на спірне майно в порядку спадкування, адже він все одно залишатиметься єдиним спадкоємцем майна [PERSON] . Ухвалою суду від 02 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 01 липня 2025 року витребувано у Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори (61165, Харківська обл., м. Харків, вул. Євгенія Єніна (Бакуліна), буд. 1) належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких Сьомою Харківською міською державною нотаріальною конторою було видано [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) Свідоцтво про право на спадщину серія та номер 1-890 від 22.11.2024 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та внесено відповідні реєстраційні дії до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в тому числі копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 21 липня 2025 року до суду від Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори надійшли витребувані докази. Ухвалою суду від 15 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач та третя особа надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, проти задоволення позовних вимог заперечували. Заслухавши вступне слово позивачів, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке. Судом встановлено і визнається сторонами, що позивачі [PERSON] та [PERSON] фактично проживають у будинку за адресою [ADDRESS] . Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2018 року у справі № 638/16253/16-ц, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 16 травня 2019 року та постановою Верховного суду від 29 червня 2023 року, а також рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 травня 2023 року у справі № 638/6772/20, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 11 січня 2024 року та постановою Верховного Суду від 05 травня 2025 року, встановлено наступні преюдиційні обставини, які не підлягають доказуванню у цій справі відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Рішенням Виконавчого комітету Дзержинської районної ради народних депутатів м. Харкова від 03 серпня 1982 року [ADDRESS] прийнято та введено в експлуатацію, також за вказаним домоволодінням закріплено земельну ділянку розміром 796 кв. м. Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 13 жовтня 1982 року, виданого начальником районного житлового експлуатаційного об`єднання Дзержинського району, будинок з належними до нього будівлями та спорудами на [ADDRESS] належав [PERSON] . Після смерті [PERSON] , відповідно до рішення Дзержинського районного народного суду м. Харкова від 15 лютого 1983 року право власності на вказане домоволодіння визнано за його сином [PERSON] , який залишався єдиним власником домоволодіння до моменту смерті, [INFO] . Рішенням Виконавчого комітету Дзержинської районної ради народних депутатів від 19 липня 1988 року № 188/24 «Про надання дозволу на будівництво будинку на [ADDRESS] » надано [PERSON] дозвіл на будівництво будинку на [ADDRESS] . Цим рішенням установлено, що до виконавчого комітету ради звернувся син власника будинку, [PERSON] , з проханням дозволити йому побудувати будинок на земельній ділянці батька на місці літньої кухні літ. «А» та сараю літ. «В», з дозволу його батька. Встановлено, що будівництво другого будинку на місці літньої кухні літ. «А» та сараю літ. «В» не порушить санітарні та протипожежні норми. Зазначене будівництва розпочато в 1988 році та продовжувалось до 2006 року. Власником домоволодіння до 26 лютого 1996 року був [PERSON] . Після смерті [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 25 вересня 1996 року, власником домоволодіння до 24 червня 2019 року була його дружина [PERSON] . Зазначене домоволодіння складається з земельної ділянки розміром 796,00 кв. м на якій розташовані два житлові будинки: літ. «Б-1» площею 44,8 кв.м. і літ. «3-1», площею 25,4 кв. м, а також надвірні будівлі, а саме: вбиральня літ. «Г», льох літ. «Д», душ літ. «К», огорожа № 1, 2, 3, замощення № 4. [PERSON] та його дружина проживають у будинку літ. «Б-1 » який складається з чотирьох житлових кімнат, кухні і сіней. Разом з ними за життя проживала [PERSON] . [PERSON] , [PERSON] проживають в будинку літ. «3-1», який складається з двох кімнат, кухні, ванної кімнати та тамбуру. Біля будинку літ. «3-1» знаходяться надвірні будівлі: літня кухня (літ. «И»), сіни (літ. «И»), ганок (літ. «и-01», туалет (літ. «Г»), погреб (літ. «Д»), гараж (літ. «Ж»), душ (літ. «К»). Також у будинку за життя проживав [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05.01.2017. Встановлено та не заперечувалось сторонами, що [PERSON] , [PERSON] , проживаючи в будинку літ. «3-1» на [ADDRESS] , який належить на праві власності позивачці, за власні кошти провели реконструкцію на 1-му поверсі будинку, переобладнали літню кухню та об`єднали її з будинком, зруйнували коридор, побудували кухню і новий гараж, а також другий поверх. Згідно з даними направлення на проведення планового (позаланового) Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради (далі - Інспекція) від 02 липня 2018 року, 21 червня 2018 року [PERSON] звернулась до зі скаргою на самовільне будівництво житлового будинку на території домоволодіння на [ADDRESS] у зв`язку із чим інспекцією призначена перевірка домоволодіння на [ADDRESS] . Відповідно до копії акта від 13 липня 2018 року № 735-А інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради Харківської області відповідно до Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 (далі - Порядок), проведено позаплановий захід державного контролю щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт на об`єкті «Домоволодіння на [ADDRESS] ». За результатами позапланового заходу встановлено, що за вказаною адресою розташоване домоволодіння, на території якого розташовані одноповерховий та двоповерховий житлові будинки. В єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмов у видачі, скасування та анулювання зазначених документів Державної архітектурно-будівельної інспекції України, розміщеному на офіційному сайті Держархбудінспекції України (діє з 2011 року), відсутня інформація щодо об`єкта за вищевказаною адресою. За результатами огляду земельної ділянки та розгляду представлених документів встановлено, що на місці житлового будинку літ. «З-1», гаражу літ. «Ж» самочинно побудовано двоповерховий житловий будинок з вбудованим гаражем в рівні першого поверху, минулих років будівництва, що є порушенням пункту 1 частини першої статті 34, частин першої та другої статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», абзацу 2 пункту 5, пункту 13 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466, частини першої статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність». Крім того, за результатами перевірки [PERSON] видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 13 липня 2018 року № 735-Пр-У, терміном до 13 вересня 2018 року. У постанові від 29 червня 2023 року у справі № 638/16253/16-ц Верховний Суд, залишаючи без задоволення касаційну скаргу [PERSON] (правонаступником якої є [PERSON] ) та без змін рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2018 року і постанову Харківського апеляційного суду від 16 травня 2012 року, дійшов висновку про те, що двоповерхова будівля, яка прибудована до будинку літ. «3-1», яка складається із гаража, кухні та двох житлових кімнат, є самочинним будівництвом, але позивачка [PERSON] не довела належними, допустимими та достатніми доказами порушення її прав вказаним будівництвом, а також необхідність їх знесення, то відсутні підстави для скасування судових рішень у цій справі. Як встановлено судом, [PERSON] помер [INFO] . У травні 2020 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до Харківської міської ради, треті особи: [PERSON] , Сьома харківська міська державна нотаріальна контора, в якому просили суд визнати право власності на 1/2 частини житлового будинку літ. «З-2» на [ADDRESS] , як частку в належну їй у спільній власності подружжя; визнати за кожним з них право власності на 1/4 частини житлового будинку літ. «З-2» на [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 травня 2023 року у справі № 638/6772/20, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 11 січня 2024 року та постановою Верховного Суду від 05 травня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі. Судові рішення мотивовані тим, що оскільки державна реєстрація права власності на це спірне нерухоме майно не проведена і позивачі не надали суду доказів здійснення будівництва спірного нерухомого майна на підставі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, належним чином засвідченого проекту та прийняття до експлуатації, то відсутні підстави для визнання права власності за позивачами на відповідні частки такого нерухомого майна. Крім того Верховний Суд з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 511/2303/19 зазначив, що до прийняття спірного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на таке майно не виникає, а особи, які його споруджували, є власниками лише матеріалів, обладнання, використаних у процесі будівництва. Водночас за відповідним позовом, суд може визнати право заявниці на будівельні матеріали, використані у процесі будівництва самочинного об`єкта і/або конструктивні елементи цього об`єкта. З дослідженої в судовому засіданні копії спадкової справи № 390/2019, заведеної 01 липня 2019 року після смерті [PERSON] , встановлено, що остання померла [INFO] у м. Харкові, про що складено відповідний актовий запис № 9414, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] . За життя [PERSON] залишила заповіт, посвідчений державним нотаріусом Десятої Харківської державної нотаріальної контори Сімаковою О.Г. 09 березня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 3-192; 3-193. Вказаним заповітом [PERSON] все своє майно, де б таке не було та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті та на що вона матиме право за законом, вона заповіла синові [PERSON] , [INFO] . 01 липня 2019 року [PERSON] звернувся до Сьомої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON] , на підставі чого заведено спадкову справу № 390/2019. 14.01.2020 р. [PERSON] звернувся до Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим 09.03.2017 р. Десятою харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим №3-192, на житлові будинки, розташовані за адресою: [ADDRESS] , після померлої [INFO] матері, [PERSON] , [INFO] . Постановою №58/02-14 від 24.01.2020 Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 14 січня 2020 року державним нотаріусом Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори Сімаковою О.Г. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житлові будинки, розташовані за адресою: [ADDRESS] після померлої матері, гр. [PERSON] , [INFO] , яка була зареєстрована у [ADDRESS] у зв`язку з тим, що: - спадкоємцю нотаріальною конторою було надано запит 21 листопад 2019 року щодо технічних характеристик житлових будинків з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою [ADDRESS] , однак на запит нотаріальної контори [PERSON] було надано відповідь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртехінвест» за №1073190 від 04 грудня 2019 року, що при проведені технічної інвентаризації 25 листопада 2019 року не надано доступ до обстеження всіх будівель та споруд на земельній ділянці по [ADDRESS] , у зв`язку з чим не можливо завершити роботу по проведенню технічної інвентаризації та надати довідку про технічну характеристику на зазначені будинки та споруди. 27 серпня 2024 року до Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори звернувся [PERSON] , та надав заяву, в якій останній просив: «надати відповідь чи дійсно звертався нотаріус в міський центр нерухомості; призупинити будь-які дії (якщо це має місце) на видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житлові будинки, які розташовані за адресою [ADDRESS] до остаточного вирішення питання правовідносин; долучити звернення до матеріалів справи, які знаходяться в спадковій справі». Вказана заява від 27 серпня 2024 року була зареєстрована в журналі реєстрації вхідної документації за №453/01-16 та долучена до матеріалів спадкової справи №390/2019. 22 листопада 2024 року [PERSON] повторно звернувся до Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої матері [PERSON] , до якої долучив: правовстановлюючий документ на спадкове майно; довідку КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради №1150138 від 19 серпня 2024 року; Технічний паспорт на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] від 22 серпня 2024 року, зареєстрований у Реєстрі будівельної діяльності за номером T101:6250-6381-8520-3311; Витяг з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва реєстраційний номер T101:6250-6381-8520-3311; Інформаційну довідку Міського центру нерухомості від 15 серпня 2024 року, в якій зазначена інформація про самочинне будівництво. 22 листопада 2024 року державним нотаріусом Сьомої харківської міської державної нотаріальної контори Верещакою Галиною Леонідівною видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житлові будинки з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] , зареєстроване за реєстровим номером 1-890. Свідоцтво про право на спадщину видано на житловий будинок з прибудовами літ. «Б-1» та житловий будинок «З-1», при цих будинках наступні господарські будівлі та споруди: льох літ. «Д», душі літ. «Л» та «М». ворота №7, огорожа №8. Вказані житлові будинки з господарськими будівлями та спорудами належали померлій на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 25.09.1996 р. Шостою харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером №3-5561. зареєстрованого 01.10.1996 р. ДКП Харківське міське бюро технічної інвентаризації за реєстровим №52081. Реєстрація права власності на самочинні прибудови за спадкоємцем не здійснювалася. Того ж дня здійснено державну реєстрацію права власності на спадкове майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №404904942 від 22 листопада 2024 року, згідно з яким в полі «Опис об`єкта» зазначено про самочинно прибудовані - прибудова літ «32», ганок літ «З», літня кухня літ. «И», реконструйовано - житловий будинок літ «3-1», розпочато будівництво -житлова прибудова літ. «31-2». Позивачі вважають, що вказане свідоцтво про право на спадщину порушує їх права, оскільки до свідоцтва включено майно, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини, а Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Статтею 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом За правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 20 березня 2025 року у справі № 522/11093/23, свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачою свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові необхідно відмовити. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №761/45721/16-ц. Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову. Особа, яка звертається до суду вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах. Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (такий правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 19.09.2019 у справі №924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 22.09.2022 у справі №924/1146/21, від 06.10.2022 у справі №922/2013/21, від 17.11.2022 у справі №904/7841/21). При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29.08.2023 у справі №910/5958/20, від 04.12.2019 у справі №910/15262/18, від 03.03.2020 у справі №910/6091/19). Вказані положення законодавства та судової практики в контексті обставини цієї справи дають підстави стверджувати про те, що права позивачів, які не є спадкоємцями [PERSON] , підлягають судовому захисту лише у разі видачі відповідачу свідоцтва про право на спадщину або на належне позивачам майно, або на майно, щодо якого позивачі мають законні очікування на його набуття. Водночас, у справі, що розглядається, встановлено, що відповідачу [PERSON] оспорюване свідоцтво видано на житлові будинки з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] , а саме житловий будинок з прибудовами літ. «Б-1» та житловий будинок «З-1», при цих будинках наступні господарські будівлі та споруди: льох літ. «Д», душі літ. «Л» та «М». ворота №7, огорожа №8. Належність спадкодавцеві [PERSON] зазначеного нерухомого підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 25.09.1996 Шостою харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером №3-5561, зареєстрованим 01.10.1996 ДКП Харківське міське бюро технічної інвентаризації за реєстровим №52081, що спростовує доводи позивачів про те, що нерухоме майно, на яке видано свідоцтво, не належало спадкодавцеві. Доказів того, що оспорюване свідоцтво видано на належне позивачам майно матеріали справи не містять. При цьому, суд врахує, що рішенням суду у справі № 638/6772/20, залишеним без змін за наслідками касаційного перегляду, відмовлено позивачам у визнанні права власності на нерухоме майно літ. «З-2» на [ADDRESS] . Суди констатували, що вказане майно є самочинним будівництвом оскільки, тому оскільки державна реєстрація права власності на це нерухоме майно не проведена і позивачі не надали суду доказів здійснення будівництва спірного нерухомого майна на підставі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, належним чином засвідченого проекту та прийняття до експлуатації, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог та визнання права власності за позивачами на відповідні частки такого нерухомого майна. Зазначено, що до прийняття спірного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на таке майно не виникає, а особи, які його споруджували, є власниками лише матеріалів, обладнання, використаних у процесі будівництва, та можуть за відповідним позовом просити визнати право на будівельні матеріали, використані у процесі будівництва самочинного об`єкта і/або конструктивні елементи цього об`єкта. Закріплений у п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України принцип обов`язковості судового рішення деталізований у ст. 18 ЦПК України та полягає у тому, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Таким чином, огляду на встановлені у судових рішеннях у справі № 638/6772/20 обставини та зроблені висновки, позивачі, окрім того, що не є власниками майна (частини майна), на яке видано оспорюване свідоцтво про право на спадщину, не мають майнових прав на таке майно, тобто законних очікувань щодо нього, відтак видачею відповідачу свідоцтва про право на спадщину від 22 листопада 2024 року не були та не могли бути порушені цивільні права та законні інтереси позивачів. Доводи позивачів про те, що рішенням суду у справі № 638/16253/16-ц підтверджено їх право на користування будинком не спростовують висновків суду про відсутність у них як права власності на таке майно, так і відсутність законних підстав для набуття права на таке майно, що в свою чергу підтверджено рішенням суду у справі № 638/6772/20, яке набрало законної сили. Решта доводів позивачів, зокрема про створення відповідачем перешкод для користування житлом, зняття позивачів з місця реєстрації, тощо не заслуговують на увагу, оскільки не стосуються предмету спору. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання свідоцтва недійсним з тих підстав, що видачею [PERSON] свідоцтва про право на спадщину серія та номер 1-890 від 22.11.2024 не були та не могли бути порушені цивільні права та законні інтереси [PERSON] та [PERSON] , що свідчить про відсутність підстав для судового захисту таких прав. Позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію права власності є похідними від позовних вимог про скасування свідоцтва, тому суд також відмовляє у їх задоволенні. На підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у позові, судові витрати покладаються на позивачів.

Outcome: dismissed