Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

Позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СЕНС БАНК» 20.08.2025 року звернулося до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням суду в загальному розмірі 175633,96 та судових витрат, з посиланням на невиконання відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань за кредитним договором №490057074 від 14.02.2008 року та неналежною сплатою заборгованості, яка сплачена рішенням суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 11.09.2025 року було\~прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі, призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засіданні. Визначено відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У судове засідання призначене на 03.11.2025 року представник позивача не з`явився, однак від останнього 03.11.2025 року надійшла до суду заява про підтримання заявлених вимог, розгляд справи за його відсутності, відсутності заперечень проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] (надалі за текстом Відповідач) у судове засідання призначене на 03.11.2025 року також не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. Відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У відповідності до відповіді ВОМІРМП УПРЕ ГУ ДМС в Одеській області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Приймаючи наявне зареєстроване місце проживання відповідачки, оскільки остання не має зареєстрованого Електронного кабінету в ЄСІТС, судом здійснювалось повідомлення останньої про дату, час і місце проведення судового засідання шляхом скерування судової повістки, разом з копією ухвали про відкриття провадження по справі, на вказану адресу місця проживання відповідача, однак поштове повідомлення було повернуто до суду без вручення з підстав відсутності адресата за вказаною адресою. Одночасно, судом здійснювалось повідомлення останньої про дату, час і місце проведення судового засідання шляхом скерування судової повістки, разом з копією ухвали про відкриття провадження по справі за зазначеною позивачем у позові адресою, а саме за адресою: [ADDRESS] , однак поштова кореспонденція, яка була скерована для вручення відповідачу, була повернута до суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Також, у відповідності до правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 10.05.2023 року у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Таким чином, відповідачка про дату, час і місце проведення розгляду справи повідомлена належним чином у відповідності до положень статті 128 ЦПК України, однак,\~у встановлений судом строк не скористалась процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву, не було надано\~заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, про причини неявки до судового засідання суд не повідомила. При викладених підставах, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі. Відповідно до\~ч.1\~ст.\~223\~ЦПК\~України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Статтею 210 ЦПК України передбачено, що суд має\~розпочати\~розгляд справи\~по\~суті\~не пізніше\~ніж\~через шістдесят\~днів з\~дня відкриття\~провадження у\~справі,\~а у\~випадку продовження\~строку підготовчого\~провадження -\~не пізніше\~наступного дня\~з\~дня\~закінчення такого\~строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Згідно з ч. 8\~ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Приймаючи викладене,\~судом\~було\~ухвалено провести\~розгляд\~справи\~в судовому\~засіданні\~за\~відсутності сторін\~по\~справі,\~на\~підставі\~наявних документів\~в\~матеріалах\~справи та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до\~ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 14.02.2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа- Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №490057074, відповідно до умов якого банк надає останній кредит в сумі 9777,23 грн., з номінальною процентною ставкою 14,5%, стоком повернення до 14.02.2013 року. Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 15.06.2011 року по справі №2100-11/402/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №490057074 від 14.02.2008 року задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» заборгованість за кредитним договором в сумі: за кредитом 65753,13 грн., по відсотках 22845,41 грн., по пені 201175,72 грн., а також судові витрати по сплаті третейського збору в сумі 100,00 грн. 14.11.2011 року Новозаводським районним судом міста Чернігова видано виконавчий лист №6-5140/11 на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 15.06.2011 року по справі за позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №490057074 від 14.02.2008 року. У виконавчому листі встановлено строк набрання рішенням законної сили 22.11.2011 року. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» та АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань 30 листопада 2022 року. З наданого представником позивача розрахунку заборгованості сума трьох відсотків річних в порядку ст. 625 ЦК України, яка розрахована на суму заборгованості згідно рішення суду від 15.06.2011 року за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року складає 36398,26 грн.; сума інфляційних втрат в порядку ст. 625 ЦК України, яка розрахована на суму заборгованості згідно рішення суду від 15.06.2011 року за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року складає 139235,70 грн. Загальна сума заборгованості за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року складає 175639,96 грн. Приймаючи наявність вказаної суми заборгованості, позивач звернувся до суду з даним позовом. Частиною 2\~статті 11 ЦК України\~визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Статтею\~526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1\~ст. 610 ЦК України,\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положенням ст. 611 ЦК України, передбачено правові наслідки порушення зобов`язання. Частинами 1,\~2\~ст.\~612\~ЦК\~України\~встановлено,\~що\~боржник\~вважається таким,\~що прострочив,\~якщо він\~не приступив\~до виконання\~зобов`язання\~або не\~виконав його\~у строк,\~встановлений договором\~або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Норми частини другої статті 625 ЦК України, щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Із правового аналізу положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України слідує, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу. Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625\~ЦК України за увесь час прострочення, таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Згідно із частиною першою, другою статтею 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статей 524, 533-535 та 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто,грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Наведене вище узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17(провадження № 12-14гс18), від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц(провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (14-16цс18). Згідно з\~ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приймаючи викладене\~та досліджуючи\~подані до\~суду докази,\~судом встановлено,\~що між\~банком та відповідачкою належним чином укладено кредитний договір №490057074 від 14.02.2008 року, за яким у останньої виникла кредитна заборгованість в загальній сумі 289774,26 грн., яка стягнута на підставі рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 15.06.2011 року по справі №2100-11/402/11. Також судом встановлено, що 14.11.2011 року Новозаводським районним судом міста Чернігова було видано виконавчий лист №6-5140/11, яким стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» заборгованість за кредитним договором №490057074 в сумі: за кредитом 65753,13 грн.; по відсотках 22845,41 грн.; по пені 201175,72 грн., а також судові витрати по сплаті третейського збору в сумі 100,00 грн. Також, з поданих представником позивача виписок про рух коштів, відкритих на ім`я відповідачки з метою обслуговування кредиту вбачається не належне виконання перед позивачем грошових зобов`язань за кредитним договором №490057074 від 14.02.2008 року та зобов`язань за виконавчим документом №6-5140/11, виданим 14.11.2011 року Новозаводським районним судом міста Чернігова . З наданого представником позивача розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №490057074 від 14.02.2008 року в сумі 289774,26 грн., яка стягнута вищевказаним рішенням Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 15.06.2011 року по справі №2100-11/402/11, було сплачено 44972,96 грн. Розмір заборгованості за невиконаними зобов`язанням починаючи з 12.03.2017 року становить в сумі 244801,30 грн. Отже, судом встановлено, що відповідачкою прострочено виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, а також не належним чином виконано рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 15.06.2011 року по справі №2100-11/402/11 та зобов`язання за виконавчим документом №6-5140/11, виданим 14.11.2011 року Новозаводським районним судом міста Чернігова, внаслідок чого у останньої починаючи з 12.03.2017 року залишається несплачена сума заборгованості в сумі 244801,30 грн., яка була стягнута рішенням постійно діючого Третейського суду та на виконання якого видано виконавчий лист. У зв`язку з чим, суд доходить до висновку, що позивач має право на стягнення з відповідачки інфляційні втрати та три проценти річних за положеннями статті 625 ЦК України від простроченої суми у розмірі 244801,30 грн.. Відповідний висновок суду узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 07.07.2020 у справі № 14-448цс19-ц. З наданого представником позивача розрахунку нарахувань за положеннями статті 625 ЦК України вбачається, що сума трьох відсотків річних згідно зі ст. 625 ЦК України, розрахована на суму заборгованості за невиконаними зобов`язаннями за рішенням суду від 15.06.2011 року у розмірі 244801,30 грн., за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року, становить 36398,26 грн.; сума інфляційних втрат в порядку ст. 625 ЦК України, яка розрахована на суму заборгованості за невиконаними зобов`язаннями за рішенням суду від 15.06.2011 року у розмірі 244801,30 грн., за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року, становить 139235,70 грн. Судом встановлено вірність вищевказаних розрахунків, у зв`язку з чим, нараховані позивачем інфляційні втрати та три відсотки річних відповідають вимогам Закону та підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. Відповідачкою не надано заперечень чи спростувань (у формі відповідних розрахунків) розрахунку заборгованості, як і не доведено, що невиконання зобов`язань по сплаті вказаної заборгованості сталося не з його вини. Ухвалюючи рішення суду по справі судом враховується, що відповідно до\~\~ ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.\~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду\~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Приймаючи вищевикладене в цілому, суд вважає, що за наслідком обґрунтованості заявлених вимог, порушені права позивача Акціонерного товариства «Сенс-Банк» підлягають захисту, а позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки інфляційних втрат та трьох відсотків річних в загальному розмірі 175633 гривні 96 копійок підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи задоволення позовних вимог, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача у відшкодування витрат зі сплати судового збору 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved