Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що згідно погосподарських книг по селі Гориславичі, Яворівського району Львівської області житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , відносився до суспільної групи «колгоспний двір», головою та останнім членом якого була [PERSON] (матір позивачки). Вказує, що [INFO] померла голова домогосподарства [PERSON] , яка за життя своїм майном не розпорядилася. Стверджує, що вона, як спадкоємець першої черги спадкування за законом прийняла належне спадкодавцю [PERSON] майно, в тому числі спірний житловий будинок, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, однак у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначений вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицьким Р.С. було відмовлено та роз`яснено право звернення до суду із відповідним позовом. Беручи до уваги те, що вона (позивачка) є єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , спадщину прийняла, інших спадкоємців першої черги спадкування за законом немає та враховуючи те, що відсутність належних правовстановлюючих документів на майно колгоспного двору створює складнощі в належному оформленні її прав власника, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 10.09.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович, про визнання права власності на спадкове майно; ухвалено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження; залучено до участі у даній цивільній справі приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицького Романа Степановича в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору; задоволено клопотання позивачки про витребування доказів; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь). Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала через канцелярію суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглядати справу у її відсутності. Представник відповідача Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав. В матеріалах справи міститься заява представника про розгляд вказаної цивільної справи у його відсутності з вказівкою на те, що сторона відповідача не заперечує проти позову. Третя особа - приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С. в судове засідання не з`явився, проте надіслав заяву-повідомлення від 17.10.2025р. за №656/01-16; копії сторінок спадкової справи №76/2018, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 17.10.2025, №82931842, з якої слідує, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , заведено спадкову справу №76/2018; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 17.10.2025р. №82932010, з якої слідує, що спадкодавицею [PERSON] за життя заповіт не складався. Просив розглядати дану справу у його (нотаріуса) відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Матеріалами справи та судом встановлено, що будинковолодіння по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області відносилося до суспільної групи «колгоспний двір», головою та єдиним членом якого, як вважає суд, була [PERSON] , що підтверджується випискою з погосподарської книги №4 за 1986-1990рр. по селі Гориславичі, Яворівського району Львівської області, щодо житлового будинку [ADDRESS] станом з 01.04.1988 по 1990рр., виданою виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області від 12.08.2025р. №02-18/41; випискою з погосподарської книги №1 за 1991-1995рр. по селі Гориславичі, Яворівського району Львівської області, щодо житлового будинку [ADDRESS] станом на 15.04.1991р., виданою виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області від 12.08.2025р. №02-18/42. Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Відповідно до змісту Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР(в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право власності на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в цілому мала саме [PERSON] . [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті спадкодавиці [PERSON] . Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України «Про нотаріат», «Про міжнародне приватне право», іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно ст.524 ЦК України в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно із ст.534 ЦК України 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК України 1963 року при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина (чоловік) і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст.548 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст.548, 549 ЦК України 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, за ст.549 ЦК України спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Отже, оскільки спадкодавиця [PERSON] померла [INFO] , то відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР від 18.07.1963 року. До складу даної спадщини входить право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області, що належав спадкодавиці [PERSON] як єдиному члену колгоспного двору. Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавиця [PERSON] за життя своїм майном не розпорядилася. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Позивачка [PERSON] є дочкою спадкодавиці [PERSON] та у відповідності до вимог ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року є спадкоємицею першої черги спадкування за законом. Як вбачається із матеріалів справи, а саме довідки, виданої виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області №1338-2 від 20.11.2017 року після смерті [PERSON] в управління її спадковим майном вступила її дочка [PERSON] (позивачка), яка здійснювала догляд за житловим будинком, проводила поточні ремонти, обробляла земельну ділянку, сплачувала податки, комунальні послуги. Тобто, в силу ст.549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, [PERSON] (позивачка) прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] , фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, що належало спадкодавиці. Згідно матеріалів справи, а саме копії спадкової справи №76/2018, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , позивачка [PERSON] у встановлений законом строк не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті такої, однак у відповідності до вимог ст.549 ЦК УРСР в редакції 1963 року вважається такою, що прийняла спадщину після смерті матері, так як фактично вступила в управління і володіння спадковим майном та отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна останньої. Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається із права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ПАФ «Прогрес» Гусаківської сільської ради Мостиського району Львівської області, розміром 1,65 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Судом не встановлено інших спадкоємців першої черги спадкування за законом, які б у встановлені законом строки прийняли спадщину чи вчинили дії, які б свідчили про прийняття такої. Враховуючи наведене, суд вважає, що належне спадкодавиці [PERSON] майно (спірне будинковолодіння) успадкувала саме позивачка [PERSON] . При цьому, приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицьким Р.С. було відмовлено позивачці [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, через відсутність належних правовстановлюючих документів, виданих на ім`я спадкодавиці [PERSON] . Нотаріус роз`яснив позивачці [PERSON] можливість реалізації права на спадкування вказаного житлового будинку (його частки) в судовому порядку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору. Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватись з 1 січня 2013 року. Отже, з 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначеніст.19Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на об`єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками. Отже, через відсутність правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області та через належність такого до суспільної групи «колгоспний двір» право позивачки на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку, у зв`язку з чим така звернулася до суду із вказаним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 01.06.1998р.; виписками із погосподарських книг №4 та 1 по селу Гориславичі щодо житлового будинку [ADDRESS] , станом з 01.04.1988 по 1990рр. та станом на 15.04.1991р. відповідно, які підтверджують належність будинковолодіння до суспільної групи «колгоспний двір» та склад членів двору; копією технічного паспорта на спірне будинковолодіння; довідкою виконавчого комітету Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області №81 від 12.08.2025р.; довідкою виконавчого комітету Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області №1338-2 від 20.11.2017р.; копіями сторінок із спадкової справи за №76/2018, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 17.10.2025р. №82931842; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори) від 17.10.2025р. №82932010; листом-повідомленням від приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Яксманицького Р.С. від 15.08.2025р. №516/02-14 про відмову позивачці у оформленні спадкових прав на спірне будинковолодіння; копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] ; копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 08.07.181 року, згідно якого [PERSON] , 1943 року народження після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] »; копією паспорта позивачки по справі; іншими матеріалами справи. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оскільки у зв`язку з вищевикладеними обставинами питання про право позивачки на спірне майно не може бути вирішено в позасудовому порядку (нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину), тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання за нею (позивачкою) права на вищевказане майно. Підсумовуючи вищенаведене, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] .

Outcome: approved