Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-30 00:00:00

Представник позивача Зелтіньш Ю.Ю., яка діє на підставі довіреності №1/12 від 02/01/2025, звернулась до суду з позовом, в якому з врахуванням уточнень позовних вимог, просила стягнути солідарно з відповідачів на користь КП «Черкасиводоканал» заборгованість з оплати послуг водопостачання на загальну суму 7\~446,14 грн. та судовий збір в сумі 3028 грн. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що за житлом за адресою: [ADDRESS] , - станом на 01.01.2025 обліковується заборгованість в розмірі 7\~446,14 грн. з оплати послуг водопостачання та водовідведення. Відповідачі мають зареєстроване місце проживання у такому житлі, а тому несуть солідарну відповідальність з оплати комунальних послуг. Оскільки відповідачі в добровільному порядку не здійснюють оплати послуг позивача, то позивач вимагає стягнути таку заборгованість. Відповідач [PERSON] заперечила проти позову з підстав необґрунтованості здійснених позивачем нарахувань вартості наданих послуг. В обґрунтування заперечень посилалась на те, що у будинку фактично проживає лише вона, а інші зареєстровані особи фактично проживають в Іспанії і не споживають холодну воду у помешканні за місцем реєстрації. У будинку є лічильник обліку холодної води і будь-яких попереджень про необхідність проведення повірки відповідного лічильника їй не надходило, а тому нарахування обсягу холодної води за нормами споживання є безпідставним. 19.02.2025 судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 21.04.2025 від представника позивача надійшли письмові пояснення по суті обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги. У такій заяві позивач посилається на те, що до 01.07.2023 нарахування вартості послуг з централізованого водопостачання здійснювалось відповідно до показників лічильника обліку холодної води, а з 01.07.2023 до 01.11.2024 за нормативами споживання та затвердженими тарифами з розрахунку відповідно до кількості споживачів, що зареєстровані у відповідному житлі. До 20.11.2024 ніхто із споживачів не повідомляв позивача про фактичну кількість споживачів та не надавав підтверджуючих документів про відсутність у помешканні всіх зареєстрованих осіб, хоча зобов`язані були надати відповідні інформацію протягом місяця відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п. 47 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою КМУ №690 від 05.07.2019. Оскільки відповідачі не скористалися своїм правом та не виконали обов`язку щодо повідомлення постачальника послуг про фактичну кількість зареєстрованих осіб у встановлений законодавством строк, то вони не можуть претендувати на настання для них позитивних наслідків у вигляді неоплати вартості комунальних послуг. У зв`язку із зверненням відповідачки [PERSON] з 01.11.2024 по 01.01.2025 нарахування за надані послуги здійснювались за нормативами споживання з розрахунку на 1 споживача. 15.05.2025 до суду надійшов відзив відповідачки [PERSON] проти позову, в якому викладено обґрунтування її заперечень проти позовних вимог. 17.10.2025 представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій позовні вимоги викладені в остаточній їх редакції, яка і є предметом судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні в повному обсязі з підстав, викладених у позові та письмових поясненнях. Додатково пояснила, що строк повірки лічильнику обліку холодної води, що встановлений житловому будинку відповідачів, сплинув у червні 2023 року, а оскільки представникам КП «Черкасиводоканал» не надано доступу до такого лічильника для вжиття заходів щодо його повірки, то нарахування вартості послуг централізованого водопостачання здійснювалось за нормативами споживання за кількістю зареєстрованих у житлі осіб. Зазначила, що у літній період часу відповідачам додатково нараховувалась вартість послуги з поливу відповідно до методики розрахунку питної води використаної для поливу з врахуванням поливної площі 100кв.м., обсяг якої визначався відповідно до технічних документів на будинковолодіння, які надавались відповідачем при відкритті особового рахунку. Після того, як до КП «Черкасиводоканал» надійшла заява відповідачки з підтверджуючими документами про фактичну кількість осіб, які проживають у відповідному житловому будинку, то нарахування здійснюються на одну особу, але оплата послуг все одно не здійснюється належним чином. Відповідачка в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. Пояснила, що вона є власником будинку, але в ньому зареєстровані вона, її син, донька та онук, але всі, окрім неї, постійно проживають за кордоном. В період часу з березня по вересень 2023 року вона також була за кордоном. Для обліку холодної води у будинку наявний лічильник і вона здійснювала оплату послуг водопостачання за показниками лічильника, а тому була відсутня потреба щодо повідомлення КП «Черкасиводоканал» про фактичну кількість осіб, які проживають у будинку. Зазначила, що востаннє повірку лічильника робили у 2019 році, але після цього ніяких повідомлень щодо необхідності здійснення повірки лічильника вона не отримувала. Зауважила, що під час її відсутності у 2023 році до будинку приходили працівники КП «Черкасиводоканал», коли на подвір`ї домоволодіння був чоловік, який наглядав за будинком, але лічильник вони не перевіряли і акт не складали. Додатково зазначила, що на подвір`ї відсутня водоколонка і полив ніхто не здійснював, а тому вважає безпідставним нарахування вартості послуги для поливу зелених насаджень. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані суду докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. У житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , мають зареєстроване у встановленому порядку місце проживання чотири особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (відповідачі). Профілюючим видом діяльності КП «Черкасиводоканал» є надання населенню послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, експлуатація водопровідних і каналізаційних мереж та споруд. В зону обслуговування входить м. Черкаси та інші прилеглі райони. Тож позивач надає послуги з водопостачання до житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , - у зв`язку з чим до даного помешкання відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Індивідуальний договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення у письмовій формі між позивачем та відповідачами не укладався, а надання послуг здійснюється на підставі типового індивідуального договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення від 01.03.2022. В будинку відповідачів наявний засіб обліку холодної води, про який відсутні відомості щодо його належної повірки з 04.06.2012. Натомість до 01.07.2023 розрахунки між сторонами здійснювалися відповідно до показників такого лічильника, а з 01.07.2023 позивач здійснював нарахування вартості послуг з водопостачання за встановленими нормами споживання відповідно до кількості зареєстрованих у житлі осіб. 20.11.2024 [PERSON] звернулась до позивача із заявою, в якій повідомила про те, що фактично у будинку проживає лише вона одна та надала документи, які підтверджують, що інші зареєстровані особи проживають на території Іспанії /а.с. 82-85/. На підставі такої заяви позивачем повідомлено [PERSON] про призупинення нарахування вартості послуг водопостачання на трьох осіб в період з 01.11.2024 по 30.04.2025 /а.с. 81/. Відповідні обставини справи, окрім їх часткового підтвердження письмовими доказами, визнаються сторонами і не викликають у суду сумніву щодо їх достовірності, а тому суд вважає їх доведеними. Згідно наданої позивачем довідки про нарахування плати та розмір платежів по о/р № [NUMBER] станом на 01.01.2025 обліковувалась заборгованість в розмірі 7\~446,14 грн., яка складається з наступних сум: абонентська плата з обліку водопостачання 168,60 грн.; постачання холодної води 7 277,54 грн. /а.с. 4/. Аналіз відповідного розрахунку свідчить, що він відображає період нарахування та оплати послуг з 01.04.2022 до 01.01.2025. Загальний розмір нарахувань за такий проміжок часу складає 7 974,53 грн., тоді як сплачено споживачем лише 528,39 грн. (28,39 грн. переплата станом на 01.04.2022; 500 грн. платіж у жовтні 2024року). При цьому, з липня 2023 року до жовтня 2024 року включно нарахування вартості послуг постачання холодної води здійснювалось за нормами споживання на чотирьох осіб (6,99куб.м./особа), а з листопада 2024 року за особовим рахунком № [NUMBER] вартість послуг нараховується за нормами споживання на одну особу /а.с. 4/. До складу заборгованості по особовому рахунку № [NUMBER] входять також нарахування вартості обсягу води для поливу на загальну суму 580,23 грн., що нараховувалась за окремі періоду (липень 2023 року 8,7куб.м. на суму 120,48 грн.; травень 2024 року 12,6куб.м. на суму 174,48 грн.; червень 2024 року 8,5куб.м. на суму 117,71 грн.; липень 2024 року 12,1куб.м. на суму 167,56 грн.) /а.с. 102/. Оскільки відповідачі відмовляються в добровільному порядку оплатити наявну станом на 01.01.2025 заборгованість з оплати послуг водопостачання та водовідведення, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, між сторонами існує спір з приводу виконання грошового зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг, що регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК), Житлового кодексу України (далі - ЖК), Закону України від 09.11.2017р. №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон №2189), Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019р. №690 (далі Правила №690) тощо. Надаючи оцінку доводам сторін в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. З огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства, що передбачений статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, при вирішенні спору між сторонами суд обмежується змістом позовних вимог, які складають предмет позову, та надає оцінку обставинам спірних правовідносин в контексті аргументів сторін, якими вони обґрунтовують свою процесуальну позицію. Відповідно до ст. 67 ЖК плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ч. 1 ст. 10 Закону №2189 ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону №2189 споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до п. 14 Правил №690 індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Отже з огляду на період надання послуг, вартість яких є предметом спору між сторонами, то спірні правовідносини регулюються між сторонами на умовах Індивідуального договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення від 01.03.2022 (далі Договір), що розміщений на офіційному веб-сайті позивача (https://vodokanal-cherkasy.ck.ua/). За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що позивач здійснював надання послуг з централізованого водопостачання до житлового будинку, який є об`єктом власності відповідачки. Користувачем такого житла та фактичним одноосібним споживачем послуг водопостачання також є відповідачка [PERSON] , а відтак саме вона є належним відповідачем за даним позовом і саме вона, як фактичний споживач вважається такою, що уклала з позивачем Індивідуальний договір. Відповідачка [PERSON] не заперечує наявності в неї зобов`язання з оплати послуг централізованого водопостачання, проте не погоджується з алгоритмом нарахування вартості таких послуг, а також посилається на необґрунтованість дій позивача, який відмовляється здійснити перерахунок розміру заборгованості та обчислити його відповідно до показників приладу обліку холодної води. Одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у статтях 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). У постанові від 22.09.2021 у справі № 463/3724/18 Верховний Суд зробив висновок про те, що формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. У постанові Верховного Суду від 14.09.2021 у справі №910/14452/20 вказується, що Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц. Таким чином, суд не може вважати доведеними обставини, про які стверджує одна сторона і заперечує інша, якщо вони не підтверджені належними та допустимими доказами. Ураховуючи предмет спору у даній справі, саме до обов`язку позивача як надавача послуг належить обов`язок доказування обставин щодо розміру заборгованості відповідачів та обґрунтованості здійсненого розрахунку, а відповідачі у свою чергу зобов`язані надати суду докази на підтвердження обставин, на підставі яких заперечують проти позовних вимог. В судовому засіданні встановлено, що для обліку обсягу послуги централізованого водопостачання холодної води у житлі відповідачів встановлений відповідний прилад обліку (лічильник), за показниками якого позивачем до 01.07.2023 визначався обсяг спожитої води. Натомість з 01.07.2023 відповідний обсяг визначався позивачем за нормативами споживання, оскільки у позивача відсутні відомості про проходження відповідним лічильником періодичної повірки. Суд бере до уваги, що відповідно до Наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №1747 від 13.10.2016 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями» міжповірочний інтервал лічильників води складає чотири роки. Відповідно до пп. 15 п. 42 Договору виконавець (КП «Черкасиводоканал») зобов`язаний контролювати дотримання установлених міжповірочних інтервалів для засобів вимірювальної техніки, які є складовою частиною вузла комерційного та розподільного обліку. В той же час відповідно до п. 7, 8 \~Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.07.2015 №474 (далі Порядок №474), саме на споживача покладений обов`язок із забезпечення надання доступу представнику виконавця до засобу вимірювальної техніки для його демонтажу, а також вжиття заходів для погодження відповідного строку доступу шляхом обміну листами. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не надано суду доказів того, що ним відповідно до п. 7 Порядку №474 вживались заходи для інформування відповідачки [PERSON] про необхідність проведення періодичної повірки лічильника. У свою чергу відповідачкою не надано суду доказів того, що наявний на території її житлового будинку лічильник води станом на 01.07.2023 не мав проходити повірку. В той же час відповідачка [PERSON] визнає, що востаннє перевірка технічного стану лічильника води здійснювалась представником позивача влітку 2019 року, а в період з березня по вересень 2023 року відповідачка перебувала за межами України і не вживала ніяких заходів для погодження з позивачем строку надання доступу до відповідного лічильника для його демонтажу. Натомість саме відповідачка є відповідальною особою за цілісність лічильника води, а відтак, діючи добросовісно, мала вживати заходів для забезпечення своєчасного проведення повірки відповідного лічильника води. Відповідно до пп. 3 п. 4 розділу І Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг,\~затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №315 від 22.11.2018 (далі Методика), для розподілу не приймаються показання вузла розподільного обліку, що зняті (надані), починаючи з дати встановлення факту виходу його з ладу (закінчення строку повірки засобу вимірювальної техніки, що входить до його складу) або встановлення факту несанкціонованого втручання в його роботу (самовільний демонтаж, умисне знищення, пошкодження, розкомплектування, у тому числі порушення цілісності пломб, тощо), до дати прийняття на абонентський облік повіреного засобу вимірювальної техніки, що входить до його складу. Таким чином, беручи до уваги, що сторонами не вжито належних заходів для здійснення своєчасної повірки лічильника обліку води, то з 01.07.2023 позивач мав право здійснювати нарахування вартості послуг з водопостачання за нормативами споживання відповідно до Методики з врахуванням кількості осіб, які зареєстровані у житловому приміщенні, а також сезонних потреб на полив прибудинкової території (пп. 1, 2 п. 1 розділу Х Методики). Аналіз змісту довідки про нарахування плати та розміру платежів за період з 01.04.2022 по 01.01.2025 по о/р № [NUMBER] свідчить, що нарахування вартості послуг здійснювались позивачем з дотримання вимог Методики та у відповідності до нормативів, встановлених рішенням виконавчого комітету Черкаської міської ради №14 від 10.01.2022, а також відповідно до Методики розрахунку питної води використаної для поливу КП «Черкасиводоканал» з врахуванням кількості опадів у відповідному місяці за даними Черкаського обласного центр з гідрометеорології /а.с. 103-108/. Отже суд відхиляє доводи відповідачки [PERSON] щодо необґрунтованості та безпідставності відповідних нарахувань. В той же час судом встановлено, що 20.11.2024 [PERSON] було повідомлено позивача в письмовому вигляді з наданням підтверджуючих документів про те, що фактична кількість споживачів у житловому будинку менша за кількість зареєстрованих осіб, та заявлене клопотання про перерахунок розміру нарахувань. Згідно доданих до заяви посвідчень особи [PERSON] перебуває на території Іспанії з 22.06.2020, [PERSON] з 11.01.2024, а [PERSON] з 29.06.2020 /а.с. 83-85/. У відповідь на таку заяву позивач повідомив про відсутність підстав для здійснення перерахунку за період часу, що передує першому числу місяця, в якому надійшло звернення [PERSON] /а.с. 81/. В цьому контексті суд звертає увагу на наступне. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону 2189 споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Пунктом 11 ч. 2 ст. 7 Закону №2189 передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 8 Закону №2189 виконавець комунальної послуги зобов`язаний розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги споживачів, у визначених законом випадках - управителів, і проводити відповідні перерахунки розміру плати за комунальні послуги в разі їх ненадання, надання не в повному обсязі, несвоєчасно або неналежної якості, а також в інших випадках, визначених договором про надання комунальних послуг. Правила №690 передбачають наступні особливості регулювання відносин з надання послуг централізованого водопостачання: - пункт 28 - споживач інформує протягом місяця з дня настання таких змін виконавця про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) шляхом надання виконавцю витягу або інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно, а також про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, з метою подальшого внесення змін до договору; - пункт 29 - перерозподіл обсягу спожитих послуг у будинку та перерахунок із споживачем проводиться у тому розрахунковому періоді, в якому отримано у встановленому порядку інформацію про невідповідність обсягу розподіленої питної води окремим споживачам обсягу, необхідному для розподілу, але не більше ніж за 12 розрахункових періодів; - пункт 31 - у разі відсутності інформації про показання вузлів обліку та/або недопущення споживачем виконавця або іншої особи, яка здійснює розподіл обсягів послуг, до відповідного вузла обліку для зняття показань після закінчення тримісячного строку з дня недопуску виконавець зобов`язаний здійснювати розрахунки з такими споживачами як із споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку. Після відновлення надання показань вузлів обліку таким споживачем виконавець або інша особа, яка здійснює розподіл обсягів послуг, зобов`язані провести перерозподіл обсягу спожитої послуги у будинку та перерахунок з ним, а також з усіма споживачами будинку відповідно до Методики розподілу. Перерозподіл обсягів спожитих послуг у будинку та перерахунок проводиться у тому розрахунковому періоді, в якому отримано у встановленому порядку інформацію про невідповідність обсягу розподілених послуг окремим споживачам обсягу, необхідному для розподілу, але не більше ніж за 12 розрахункових періодів; - підпункт 7 пункту 45 споживач має право на неоплату вартості послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови надання виконавцю заяви та документального підтвердження (зокрема, довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби (у тому числі отримані в іноземній державі), відбування покарання тощо, іншого документа, що підтверджує право на виїзд з України чи в`їзд в Україну у відповідний період часу) в електронній або паперовій формі відповідно до умов договору; - підпункт 11 пункту 47 - індивідуальний споживач зобов`язаний інформувати протягом місяця виконавця про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) шляхом надання виконавцю витягу або інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором; - підпункт 11-1 пункту 47 індивідуальний споживач зобов`язаний інформувати виконавця про тимчасову відсутність в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів (за відсутності приладів обліку); якщо період відсутності споживача та інших осіб перевищує шість місяців, споживач для реалізації права на неоплату вартості послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) у місячний строк з моменту закінчення кожного шестимісячного періоду зобов`язаний надавати виконавцю оновлену заяву з відповідними підтвердними документами в електронній або паперовій формі; - підпункт 8-1 пункту 50 - виконавець зобов`язаний здійснювати перерахування розміру нарахованої плати за послуги та/або ненарахування її для споживача протягом періоду тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб за умови отримання заяви та документального підтвердження відповідно до умов договору. Аналіз вищенаведених норм законодавства свідчить, що незважаючи на встановлення обов`язку для споживача щодо повідомлення виконавця про тимчасову відсутність фактичних споживачів протягом місяця з дня настання таких обставин, відповідні норми не забороняють здійснення перерахунку вартості комунальних послуг у випадку порушення споживачем такого строку, проте будь-який перерахунок обмежується строком не більше ніж за 12 розрахункових періодів. Аналогічні положення передбачені і у Договорі п. 20, 22, 24. Варто звернути увагу, що тлумачення будь-яких норм та договірних умов, які регулюють цивільні правовідносини, має здійснюватись на засадах добросовісності і розумності. Покладання на споживача відповідальності з оплати комунальних послуг, нарахування вартості яких обумовлено формальними обставинами, при відсутності доказів споживання таких послуг та наявності доказів, які свідчать про відсутність такого споживання, за умови відсутності недобросовісної поведінки з боку споживача, не відповідає засадам розумності та справедливості. За таких обставин, враховуючи, що облік споживання холодної води у будинку [PERSON] здійснювався на підставі показників лічильника води, період повірки якого сплинув 30.06.2023, а суду не надано доказів того, що позивачем та відповідачами належним чином виконані їх обов`язки щодо вжиття заходів для забезпечення своєчасної повірки такого лічильника, беручи до уваги, що у будинку значний період часу фактично не проживали всі зареєстровані особи, то суд доходить висновку, що позивачем безпідставно не здійснено перерахунку вартості послуги з водопостачання за період часу, що передує 12 розрахунковим періодам місяцю, в якому [PERSON] звернулась до позивача з відповідною заявою, тобто за період з 01.11.2023 по 31.10.2024. Відповідно до наданих [PERSON] документів судом встановлено, що [PERSON] перебуває на території Іспанії з 22.06.2020, [PERSON] з 29.06.2020, а [PERSON] з 11.01.2024. Отже протягом періоду часу листопад-грудень 2023 року нарахування вартості послуг з водопостачання мало здійснюватись на двох осіб, а з січня 2024 року на одну особу ( [PERSON] ). За вихідними даними для обчислення розміру відповідних нарахувань, що наведені у розрахунку позивача, суд доходить висновку, що за період листопад-грудень 2023 року обґрунтованим є нарахування вартості послуги водопостачання на суму 387,20 грн. (193,60грн/місяць), а за період січень-жовтень 2024 року 968 грн. (96,80грн/місяць). Тобто за період надання послуги водопостачання 01.11.2023 по 31.10.2024 позивач має право на отримання плати за постачання холодної води на суму 1 355,20грн. (387,20грн + 968грн), тоді як позивачем здійснено нарахувань на суму 4 646,28 грн. (387,19грн/міс * 12 місяців), а відтак різниця складає 3 291,08 грн., а отже загальна сума заборгованості, що обліковується по особовому рахунку № [NUMBER] і підлягає стягненню на користь позивача складає 4 155,06 грн. (7446,14 грн. 3 291,08 грн.). За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в розмірі 4\~155,06грн., що утворилась по о/р [NUMBER] на 01.01.2025, є обґрунтованими і правомірними, а тому позов підлягає частковому задоволенню, а відповідна сума боргу підлягає стягненню з відповідачки [PERSON] . Вирішуючи питання судові витрати, суд виходить з наступного. Відповідні судові витрати по справі складаються із витрат, понесених позивачем у зв`язку зі сплатою судового збору за подання позову в розмірі 3028грн. Позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на загальну суму 4155,06 грн., що складає 55,80% від загальної ціни позову (7446,14грн.), а отже на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України позивачу має бути відшкодовано за рахунок відповідачки [PERSON] 1689,60 грн. судового збору (3028грн. * 55,80% / 100%). На підставі викладеного,

Outcome: partial