Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІ-ДЕВЕЛОПМЕНТ» про визнання за нею майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва - однокімнатну квартиру [ADDRESS] , на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:72:337:0009. Позивачка обґрунтовує свої вимоги тим, що між нею та відповідачем, ТОВ «СІТІ-ДЕВЕЛОПМЕНТ», було укладено Договір №СС/Д1/К40-МП від 12.08.2017 купівлі-продажу майнових прав. Згідно з умовами договору, об`єктом нерухомості є квартира [ADDRESS] . Позивачка стверджує, що вона в повному обсязі виконала свої зобов`язання за договором, сплативши 100% вартості майнових прав, що підтверджується довідкою про виконання фінансових зобов`язань від 25.08.2017, виданою ТОВ «СІТІ-ДЕВЕЛОПМЕНТ». Видано технічний паспорт, виписку зі списку інвесторів та складено акт передачі квартири від 25.08.2017. Водночас відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо введення будинку в експлуатацію. Згідно з договором, плановий термін завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію - 3 квартал 2020 року - не було дотримано. Позивачка зазначає, що станом на момент подання позову будинок не введено в експлуатацію, що підтверджується листом Державної інспекції архітектури та містобудування України (ДІАМ). Позивачка вважає, що її майнові права порушено, оскільки вона не може реалізувати своє право на отримання квартири у власність через невиконання відповідачем умов договору. Для захисту своїх прав позивачка просить суд визнати за нею майнові права на квартиру [ADDRESS] , на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:72:337:0009. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 09.10.2024 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19.06.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивачки, адвокат Чвир О.М., подала заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивачки. Відповідач, ТОВ «СІТІ-ДЕВЕЛОПМЕНТ», відзиву на позов не подав. Представник відповідача до судового засідання не з`явився. Судова повістка, надіслана на зареєстровану адресу відповідача, повернулася з позначкою про закінчення терміну зберігання. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України, суд вважає відповідача належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, оскільки повістку направлено за офіційною адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи вимоги ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеною в постанові від 5 вересня 2022 року № 1519/2-5034/11 (№ 61-175сво21) порядок ухвалення судового рішення та його проголошення залежить від того чи судове засідання, яким завершений розгляд справи, відбулось у присутності учасників справи, чи за їхньої відсутності; повне судове рішення було складено чи складання повного судового рішення було відкладено. У разі розгляду судом справи без виклику учасників справи або учасники справи в судове засідання не з`явились, ухвалення рішення відбувається у такому самому порядку, проте з урахуванням певних винятків: а) рішення не проголошується; б) датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання таке судове засідання не проводиться. У цьому випадку судове рішення не проголошується (частина четверта статті 268 ЦПК України) і датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення (друге речення частини п`ятої статті 268 ЦПК України). З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. Відтак, суд зазначає датою ухвалення рішення дату складання повного його тексту, не зважаючи на те, що вона відмінна від дати судового засідання, на яку було призначено розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до таких висновків. Згідно з матеріалами справи, між [PERSON] та ТОВ «СІТІ-ДЕВЕЛОПМЕНТ» 12.08.2017 було укладено договір №СС/Д1/К40-МП купівлі-продажу майнових прав на нерухомість у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:72:337:0009. Предметом договору є майнові права на квартиру [ADDRESS] . Позивачка надала довідку від 25.08.2017, видану ТОВ «СІТІ-ДЕВЕЛОПМЕНТ», яка підтверджує повне виконання позивачкою фінансових зобов`язань за договором, тобто сплату 100% вартості майнових прав. Копії платіжних документів, доданих до позовної заяви, також засвідчують факт повної оплати. Відповідно до умов договору, відповідач зобов`язався завершити будівництво та ввести будинок в експлуатацію у 3 кварталі 2020 року. Однак, як установлено судом, будинок не введено в експлуатацію станом на жовтень 2024 року. Судом установлено, що відповідач порушив свої зобов`язання за договором, не виконавши умов щодо завершення будівництва та передачі майнових прав позивачці. Це порушення створює ризик для реалізації прав позивачки як інвестора, оскільки вона не може отримати право власності на квартиру через відсутність введення будинку в експлуатацію. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, добросовісність, розумність і справедливість. Згідно зі ст. 4 ЦК України, кожна особа має право на захист своїх цивільних прав у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 15 ЦК України встановлює право кожної особи на захист свого цивільного права, а ст. 16 ЦК України передбачає, що одним зі способів захисту є визнання права. Стаття 190 ЦК України визначає майнові права як неспоживну річ, що є об`єктом цивільних прав. Майнові права на об`єкт незавершеного будівництва, як «право очікування», надають їх власнику можливість отримати право власності на нерухоме майно в майбутньому після завершення будівництва та введення об`єкта в експлуатацію. Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема із правочинів. Стаття 331 ЦК України встановлює, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва або введення об`єкта в експлуатацію, якщо інше не передбачено законом. У разі, якщо об`єкт не введено в експлуатацію, майнові права на нього можуть бути визнані судом як спосіб захисту прав інвестора. Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності, зокрема шляхом визнання права. У даному випадку позивачка просить визнати її майнові права на квартиру, оскільки відповідач не виконує своїх зобов`язань, чим порушує її права як інвестора. Судова практика підтверджує можливість визнання майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва як ефективного способу захисту прав інвесторів. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 27 лютого 2019 року (справа №761/32696/13-ц), від 20 березня 2019 року (справа №761/20612/15-ц) та від 16 жовтня 2019 року (справа №761/5156/13-ц) зазначила, що у разі невиконання забудовником зобов`язань щодо завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію, визнання майнових прав на об`єкт інвестування є належним способом захисту прав інвестора, який виконав свої фінансові зобов`язання в повному обсязі. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року (справа №14-178цс18) вказала, що у разі порушення забудовником умов договору, інвестор має право вимагати судового захисту своїх майнових прав, зокрема шляхом їх визнання, якщо це необхідно для запобігання подальшим порушенням. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема у справах «Федоренко проти України» (заява №25921/02), «Стретч проти Сполученого Королівства» (заява №44277/98) та «Н.К.М. проти Угорщини» (заява №66529/11), неодноразово наголошував, що «правомірні очікування» особи щодо набуття права власності на майно, яке ґрунтується на укладених договорах і виконаних зобов`язаннях, є майновими правами, що підлягають захисту відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У даній справі позивачка надала достатні докази виконання своїх зобов`язань за договором, зокрема довідку від 25.08.2017 та платіжні документи, які підтверджують сплату 100% вартості майнових прав. Відповідач, у свою чергу, не надав жодних доказів виконання своїх зобов`язань щодо завершення будівництва чи введення будинку в експлуатацію. Відсутність державного реєстру майнових прав на об`єкти незавершеного будівництва створює додаткові ризики для позивачки, оскільки її права можуть бути порушені через можливі дії відповідача чи третіх осіб. У таких обставинах визнання майнових прав позивачки на квартиру є необхідним і ефективним способом захисту її прав, що відповідає ст. 16 ЦК України. Щодо судового збору, позивачку звільнено від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 3013,12 гривень, який мав би бути сплачений позивачкою, стягується з відповідача на користь держави. Оцінивши всі обставини справи, дослідивши надані докази та врахувавши положення чинного законодавства, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Визнання майнових прав на квартиру [ADDRESS] , є належним способом захисту прав позивачки.

Outcome: approved