Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

28.07.2025 року ТОВ «Свеа Фінанс» звернулося до суду із вказаним цивільним позовом до [PERSON] , де в обґрунтування своїх позовних вимог зазначило, що 29.12.2022 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] укладений Договір позики № 7941512 (з фіксованою диференційованою процентною ставкою), за яким відповідач отримав кредит на суму у розмірі 8000грн.00коп., на умовах строковості, зворотності, платності, та зобов`язався його повернути, сплативши за нього проценти, в порядку та на умовах, визначених цим Договором. 11.07.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Свеа Фінанс» (до перейменування ТОВ «Росвен Інвест Україна») укладений договір факторингу № 01.02-36/23, відповідно до якого право грошової вимоги за Договором позики № 7941512 (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) від 29.12.2022 року, перейшло до ТОВ «Свеа Фінанс». Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 01.02-36/23 від 11.07.2023 року, сума заборгованості [PERSON] за Договором позики № 7941512 (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) від 29.12.2022 року, становить 32000грн.00коп., з якої: заборгованість за тілом кредиту 8000грн.00коп.; заборгованість за відсотками 24000грн.00коп. Окрім цього, 01.01.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] укладений Договір про надання фінансового кредиту № 00118-01/2023, за яким відповідач отримав кредит на суму у розмірі 15000грн.00коп., на умовах строковості, зворотності, платності, та зобов`язався його повернути, сплативши за нього проценти, в порядку та на умовах, визначених цим Договором. 28.07.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «Свеа Фінанс» (до перейменування ТОВ «Росвен Інвест Україна») укладений договір факторингу № 28072023, відповідно до якого право грошової вимоги за Договором про надання фінансового кредиту № 00118-01/2023 від 01.01.2023 року, перейшло до ТОВ «Свеа Фінанс». Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 28072023 від 28.07.2023 року, сума заборгованості [PERSON] за Договором про надання фінансового кредиту № 00118-01/2023 від 01.01.2023 року, становить 58500грн.00коп., з якої: заборгованість за тілом кредиту 15000грн.00коп.; заборгованість за відсотками 43500грн.00коп. Враховуючи, що відповідач у добровільному порядку не вчиняє дій спрямованих на повернення вказаних грошових коштів, з метою захисту порушеного права й охоронюваних законом інтересів, позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2025 року, визначено склад суду з розгляду позову: головуючого суддю Сєліна Є.В. Ухвалою судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від 08.08.2025 року, відкрито провадження за позовом, визначено здійснити його розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання. Позивач до суду не з`явився, просив розглянути справу за його відсутності, висловив свою позицію щодо заявленого позову у поданому процесуальному документі. Відповідач до суду не з`явився, надав документи на підтвердження наявності у нього пільг щодо нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом в розумінні пункту 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в порядку, визначеному процесуальним законом у справі, докази, якими вони обґрунтовуються, приходить до наступних висновків. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29.12.2022 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] укладений Договір позики № 7941512 (з фіксованою диференційованою процентною ставкою), за яким відповідач отримав кредит на суму у розмірі 8000грн.00коп., на умовах строковості, зворотності, платності, та зобов`язався його повернути, сплативши за нього проценти, в порядку та на умовах, визначених цим Договором. 11.07.2023 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Свеа Фінанс» (до перейменування ТОВ «Росвен Інвест Україна») укладений договір факторингу № 01.02-36/23, відповідно до якого право грошової вимоги за Договором позики № 7941512 (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) від 29.12.2022 року, перейшло до ТОВ «Свеа Фінанс». Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 01.02-36/23 від 11.07.2023 року, сума заборгованості [PERSON] за Договором позики № 7941512 (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) від 29.12.2022 року, становить 32000грн.00коп., з якої: заборгованість за тілом кредиту 8000грн.00коп.; заборгованість за відсотками 24000грн.00коп. Окрім цього, 01.01.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] укладений Договір про надання фінансового кредиту № 00118-01/2023, за яким відповідач отримав кредит на суму у розмірі 15000грн.00коп., на умовах строковості, зворотності, платності, та зобов`язався його повернути, сплативши за нього проценти, в порядку та на умовах, визначених цим Договором. 28.07.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «Свеа Фінанс» (до перейменування ТОВ «Росвен Інвест Україна») укладений договір факторингу № 28072023, відповідно до якого право грошової вимоги за Договором про надання фінансового кредиту № 00118-01/2023 від 01.01.2023 року, перейшло до ТОВ «Свеа Фінанс». Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 28072023 від 28.07.2023 року, сума заборгованості [PERSON] за Договором про надання фінансового кредиту № 00118-01/2023 від 01.01.2023 року, становить 58500грн.00коп., з якої: заборгованість за тілом кредиту 15000грн.00коп.; заборгованість за відсотками 43500грн.00коп. Відповідно до вимог статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. За нормою частини першої статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлений договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений строк повернення частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Отже, відповідно до положень частини першої статті 1048 та частини першої статті 1050 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. При цьому, згідно зі статтею 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, згідно з нормами статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється належним виконанням. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Установлено, що на виконання умов вказаних вище кредитних договорів Позичкодавець видав Позичальнику обумовлені суми кредиту в повному обсязі. Однак, Позичальник виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, що спричинило виникнення простроченої заборгованості, чим суттєво порушив взяті на себе договірні зобов`язання. У справі встановлено, що між Позичкодавцем та ТОВ «Свея Фінанс» (попередня назва - «Росвен Інвест Україна») було укладено відповідні договори факторингу. Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України, факторинг (фінансування під уступку права грошової вимоги) одна сторона (клієнт) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження іншої сторони (фактора) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові свою грошову вимогу до третьої особи (боржника). Згідно з статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Таким чином, враховуючи встановлені у справі фактичні обставини щодо укладення між Позичкодавцем та ТОВ «Свеа Фінанс» договорів факторингу, які у встановленому порядку не оспорювалися та є чинними, а також приписи статті 204 ЦК України про презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, позивач ТОВ «Свеа Фінанс» вважається таким, що у встановленому законом порядку набув права вимоги до відповідача за спірними кредитними договорами, на тих самих умовах і в тому обсязі, які існували на момент переходу прав, а відтак є належним кредитором у зобов`язанні. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що між Позичкодавцем та Позичальником належним чином оформлені та документально підтверджені кредитні зобов`язання за спірними кредитними договорами, а також те, що ТОВ «Свеа Фінанс» за дійсними договорами факторингу довело наявність у нього права на стягнення з відповідача на свою користь заборгованості за цими кредитними договорами у судовому порядку, оскільки всупереч умов кредитних договорів відповідач не здійснив своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредитам у строк, вказаний у договорах, чим суттєво порушив взяті на себе договірні зобов`язання. Таким чином, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту. Разом з тим, суд не погоджується із позовними вимогами в частині стягнення заборгованості за відсотками, виходячи з наступного. Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Згідно довідки начальника відділення кадрової роботи військової частини [NUMBER] Національної гвардії України підполковника [PERSON] від 21.10.2025 року № 6141, сержант [PERSON] перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації на особливий період відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», та проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] оперативно-тактичного зєднання-1 корпусу Національної гвардії України « [INFO] » з 14.03.2022 року (наказ командира військової частини [NUMBER] № 65 (по стройовій частині) від 14.03.2022 року), по теперішній час. У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. Надана відповідачем довідка начальника відділення кадрової роботи військової частини [NUMBER] Національної гвардії України підполковника [PERSON] від 21.10.2025 року № 6141, судом оцінюється як така, що підтверджує наявність у [PERSON] пільг щодо нарахування штрафів, пені та процентів за користування кредитом в розумінні пункту 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». Відтак, враховуючи положення частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд прийшов до висновку, що відсутні правові підстави для нарахування процентів за користування кредитом, оскільки [PERSON] є особою, яка відповідно до частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», звільнена від сплати процентів за користування кредитом. З урахуванням наведеного, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за Договором позики № 7941512 (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) від 29 грудня 2022 року; Договором про надання фінансового кредиту № 00118-01/2023 від 01 січня 2023 року, необхідно задовольнити частково. Стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість за Договором позики № 7941512 (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) від 29 грудня 2022 року, у розмірі 8000грн.00коп., з якої: заборгованість за тілом кредиту 8000грн.00коп. Стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту № 00118-01/2023 від 01 січня 2023 року, у розмірі 15000грн.00коп., з якої: заборгованість за тілом кредиту 15000грн.00коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог позивачу необхідно відмовити. Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422грн.40коп., що підтверджується платіжним документом. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи зі змісту вказаних положень закону, з відповідача на користь позивача повинні бути стягненні судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 616грн.38коп. (90500грн.00коп./23000грн.00коп.=3,93; 2422грн.40коп./3,93 =616грн.38коп.). Оскільки рішення постановлене у цій частині проти відповідача, то він і сплачує дану суму, а частину витрат, що залишилася (1806грн.02коп.), сплачує позивач, тому що вона буде пропорційна тій сумі, у якій позивачу відмовлено. За приписами частин першої-третьої, п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: partial