Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

У квітні 2025 року представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Меркулова В.В. звернулася до Новокодацького (Ленінського) районного суду міста Дніпра з вищевказаною позовною заявою. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги представник позивача посилається на те, що відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-Заяву № б/н від 15.02.2011 року та приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, з моменту підписання відповідачем заяви, між банком та відповідачем був укладений договір шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору. На підставі вищевказаної анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 100 000,00 гривень. Після спливу строку дії першої картки відповідачем для можливості користуватися рахунком додатково отримувалися ще картки. В процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки на 40,8 % річних. Відповідач не надавав банку жодного разу заперечення щодо розміру відсоткової ставки, при цьому частково погашав заборгованість. 03.11.2022 року відповідач, власноруч на планшеті, підписав Заяву про приєднання до Умов (далі Заяви) та правил надання банківських послуг, на підставі якої отримав додаткову кредитну картку та погодив інші суттєві умови користування кредитним рахунком. При цьому, на момент підписання вищезазначеної Заяви відповідач мав заборгованість. Відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування зокрема щодо сплати відсотків. Починаючи з 03.11.2022 року відсотки нараховувалися відповідно до підписаної відповідачем Заяви. З початком повномасштабного вторгнення та збройної агресії російської федерації, банк скасував відсоткову ставку у березні 2022 року, в подальшому з 01.04.2022 року відсоткова ставка поступово повернута до погодженого розміру. Позивач виконав свої зобов?язання за договором в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, для чого за зверненням відповідача відкрив рахунок та надавав кредитні картки до нього. Відповідач зобов?язався повернути використану частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості. Проте в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов?язаннями. У зв?язку з чим, та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 11.02.2025 року має заборгованість у розмірі 119\~093,38 гривень, з яких: 97 454,80 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 21 638,58 гривень - заборгованість за простроченими відсотками. Посилаючись на викладене, АТ КБ «Приватбанк» просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь вказану суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати. Ухвалою Новокодацького (Ленінського) районного суду міста Дніпра від 29.04.2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, в прохальній частині позовної заяви просила розглядати справу у її відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений шляхом розміщення оголошення на веб-сайті судової влади. Відповідно до вимог ст.190, ст. 272 ЦПК України відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористався, про причини неявки суду не повідомив. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15.02.2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н шляхом підписання Анкети-заяви позичальника, згідно з яким позичальнику надано кредит, з подальшим збільшенням розміру кредитного ліміту, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг містить посилання на те, що вона (заява), разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між банком та позичальником договір про надання банківських послуг. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено поточний кредитний ліміт, який було збільшено до 100\~000,00 гривень, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку та було надано кредитні картки, що підтверджується відповідною довідкою про видачу кредитних карток. В процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки на 40,8% річних. Відповідач не надавав банку жодного разу заперечення щодо розміру відсоткової ставки, при цьому частково погашав заборгованість, що свідчить про обізнаність відповідача з умовами кредитування. В процесі користування рахунком 03.11.2022 року відповідач, власноруч на планшеті, підписав Заяву про приєднання до Умов (далі Заяви) та правил надання банківських послуг, на підставі якої отримав додаткову кредитну картку, строк дії 08/26, тип Універсальна GOLD та погодив інші суттєві умови користування кредитним рахунком. При цьому, на момент підписання вищезазначеної Заяви відповідач мав заборгованість, що вбачається з виписки по рахунку та розрахунку заборгованості. Відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування зокрема щодо сплати відсотків. Починаючи з 03.11.2022 року відсотки нараховувалися відповідно до підписаної відповідачем Заяви, а саме згідно п.1.3 у розмірі 40,8 %, при цьому за погодженою ставкою банком нараховано відсотків у розмірі 21\~638,58 гривень. З початком повномасштабного вторгнення та збройної агресії російської федерації, банк скасував відсоткову ставку у березні 2022 року розмір 0%, в подальшому з 01.04.2022 року відсоткова ставка поступово повернута до погодженого розміру. Позивач виконав свої зобов?язання за договором в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, для чого за зверненням відповідача відкрив рахунок та надавав кредитні картки до нього. Відповідач отримуючи кредитні картки фактично отримував електронний платіжний інструмент, який дає можливість використовувати власні кошти або кредитний ліміт на банківському рахунку для здійснення безготівкових операцій, тим самим відповідач мав безперервний доступ до самого рахунку. В свою чергу відповідач зобов?язався повернути використану частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості. Проте в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов?язаннями, що має відображення в Розрахунку заборгованостей за договором, а також підтверджується випискою по рахунку. Таким чином у порушення п.1.4 договору, відповідач зобов?язання за вказаним договором не виконав, у зв?язку з чим, та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 11.02.2025 року має заборгованість у розмірі 119\~093,38 гривень, з яких: 97 454,80 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 21 638,58 гривень - заборгованість за простроченими відсотками. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Згідно із вимогами п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.ст. 3, 6, 11, 525, 627 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст. ст. 1054, 1055 ЦК України). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Частиною 3 ст. 642 ЦК України встановлено, що особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, що визначені змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Згідно із вимогами ст. 1054 ЦК України, банк зобов`язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, що встановлені договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно із вимогами ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України). Позивач надав суду розрахунок заборгованості за кредитним договором, який відповідачем не спростований, тому суд приймає цей розрахунок як належний та допустимий доказ. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. Банк уклав з [PERSON] кредитний договір та надав йому у тимчасове користування грошові кошти на умовах їх повернення, по мірі витрачання зі сплатою відсотків за користування грішми. Позичальник умови договору належним чином не виконує, оскільки кредитні кошти витратив, після чого їх кредитору не повернув, внаслідок цього, станом на 11.02.2025 року, за ним утворилася заборгованість у сумі 119 093 гривні 38 копійки. Внаслідок цього, право банка на повернення йому його власності кредитних коштів, порушено, а тому підлягає судовому захисту. Відповідно до наданого позивачем до суду розрахунку заборгованості, станом на 11.02.2025 року має заборгованість у розмірі 119\~093,38 гривень, з яких: 97 454,80 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 21 638,58 гривень - заборгованість за простроченими відсотками. На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» надано Анкету-заяву від 15.02.2011 року про приєднання відповідача до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», яка підписана сторонами; заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 03.11.2022 року; розрахунок заборгованості за кредитним договором; довідка щодо збільшення розміру кредитного ліміту; довідка про видані картки; витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; Умови та правила надання банківських послуг, виписку про рух коштів по рахунку відповідача; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі. Згідно з вимогами ч ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 2422 гривень 40 копійок.

Outcome: approved