Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] , мотивуючи позов тим, що 04.03.2019 року між Акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" та [PERSON] укладено кредитний договір №010/0385/82/0352794. 24.07.2024 року між АТ "Райффайзен банк" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір відступлення права вимоги №114/2-72, за яким ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" набуло право грошової вимоги за кредитним договором №010/0385/82/0352794 від 04.03.2019 року в сумі 72507,57 грн до [PERSON] , які позивач просить стягнути. Окрім того, просить стягнути на свою користь судові витрати у вигляді суми сплаченого судового збору в розмірі 3028,00 грн. Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 07.05.2025 року позов задоволено в повному обсязі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.09.2025 року вищевказане заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судовий розгляд. 03.11.2025 року представником відповідача через Електронний суд подано заяву про розгляд справи у відсутність, просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у заяві про перегляд заочного рішення. У заяві про перегляд заочного рішення, представник відповідача посилався на те, що на підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів у спосіб та в обсязі, зазначених в позовній заяві, представник позивача надав суду копію Договору про надання кредиту та розрахунки заборгованості за кредитним договором, однак надані позивачем розрахунки є внутрішнім документом фінансової установи та не містять відомостей, що дозволили б перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Тобто, розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, а отже не є належним доказом існування боргу. Крім того, розрахунки містять лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду. Враховуючи те, що представником позивача не було надано жодних первинних бухгалтерських та платіжних документів, якими б підтверджувалося перерахування коштів на рахунок [PERSON] , відкритий у АТ «Райффайзен Банк Аваль», вважає, що наявні підстави для відмови у задоволенні позову. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позову просив проводити розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява представника про розгляд справи у відсутність. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 04 березня 2019 року між Акціонерним товариство "Райффайзен банк Аваль" та [PERSON] укладено кредитний договір №010/0385/82/0352794, шляхом підписання [PERSON] заяви про відкриття карткового рахунку та надання кредиту "Кредитна картка". Згідно п. 1.2 заяви на умовах цієї заяви, з дати встановлення поточного кредитного ліміту клієнт має право отримати, а банк зобов`язаний за умови відсутності (недостатності) коштів на КР надати клієнту в межах поточного ліміту кошти (кредит), а клієнт зобов`язаний повернути банку кредит та сплатити за його користування. Кредит надається шляхом зарахування коштів кредиту на КР одночасно з ініціюванням клієнтом платіжних (видаткових) операцій за КР або шляхом договірного списання банком коштів кредиту з КР у випадках, визначених договором. Метою кредиту є придбання клієнтом товарів (робіт, послуг) для задоволення власних особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. За п. 1.3 заяви, максимальний ліміт кредиту складає триста тисяч гривень, в межах якого встановлюється поточний ліміт кредиту. Згідно додатку №1 до заяви №010/0385/82/0352794 від 04.03.2019 р., сума поточного кредиту 28300,00 грн, строк кредиту 48 місяців, процентна ставка при користуванні кредитом протягом пільгового періоду 0,0%, поза межами пільгового періоду 45,0%, розмір щомісячного платежу 5%, за умови користування кредитом в межах пільгового періоду сплачується 1415,00 грн, за умови користування кредитом поза межами пільгового періоду 3410,60 грн. 24 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" та Акціонерним товариством "Райффайзен Банк" укладено договір відступлення права вимоги №114/2-72, за умовами якого ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" набуло право грошової вимоги за кредитним договором №010/0385/82/0352794 від 04.03.2019 р. до [PERSON] . Згідно витягу з реєстру боржників №2 до договору відступлення права вимоги №114/2-72 від 24.07.2024 р., ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" набув права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 72507,57 грн за кредитним договором №010/0385/82/0352794, яка складається з: заборгованості за основною сумою боргу в сумі 72507,57 грн, що підтверджується наданим суду розрахунком заборгованості перевіреним в судовому засіданні. Фактично, відповідачем не оспорюється факт укладення кредитного договору, лише зазначається про ненадання первинних документів щодо перерахування на рахунок відповідача кредитних коштів, наявності існування заборгованості тощо. За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України). Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Разом з цим, матеріали справи не містять доказів перерахування відповідачу суми кредиту за договором. У постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 569/15311/21 (провадження № 61-11750св22) зазначено, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню. У постанові від 09 серпня 2023 року у справі № 266/4900/21 Верховний Суд зазначив, що "по своїй суті розрахунок заборгованості не є доказом (зокрема письмовим) у розумінні статей 76, 95 ЦПК України, а є результатом вчинення арифметичних дій стороною, тоді як саме виписки за рахунками позичальника можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором, тобто слугувати підтвердженням правильності проведених стороною в такому розрахунку арифметичних дій". У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року в справі №355/558/18 виснувано, що виписка про рух коштів по рахунку свідчить про фактичне отримання кредитних коштів та наявність заборгованості за тілом кредиту. Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 161/5267/20. У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19) вказано, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. На підтвердження наявності заборгованості відповідача за кредитним договором №010/0385/82/0352794 від 04.03.2019 року представником позивача надано заяву про відкриття карткового рахунку та надання Кредиту «Кредитна картка» №010/0385/82/0352794 від 04.03.2019 р., заяву на отримання кредиту за програмою кредитування «Кредитна картка», паспорт споживчого кредиту та розрахунок заборгованості за кредитним договором, який складений представником позивача. В той же час, наданий розрахунок заборгованості, складений представником ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та зазначення у ньому заборгованості станом на 31.12.2024 року в розмірі 72507,57 грн унеможливлює встановлення наявності заборгованості [PERSON] , оскільки первинного розрахунку заборгованості попереднім стягувачем суду не надано. Такими доказами, могли б бути платіжна інструкція про перерахування грошових коштів на рахунок позичальника та банківська виписка з рахунку відповідача. Однак, жодного з вказаних доказів позивач не надав. Суд зазначає, що виписка з рахунку має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5, відповідно якого до таких первинних документів віднесені, зокрема виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок, повідомлення банків, касові й банківські документи. При цьому надані позивачем договір факторингу, Реєстр боржників до Договору факторингу та розрахунок заборгованості за кредитним договором, проведений самим позивачем, а не кредитодавцем, не мають жодного правового значення, оскільки вказані документи носять похідний характер й не є належними доказами на підтвердження наявності та розміру заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором. Враховуючи недоведення наявності та розміру заборгованості [PERSON] за кредитним договором перед первісним кредитором АТ «Райффайзен Банк Аваль», суд вважає, що, як наслідок, позивачем не доведено й наявність заборгованості відповідача перед новим кредитором ТОВ "ФК "ЄАПБ", що є підставою для відмови у задоволенні позову. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складено 03 листопада 2025 року.

Outcome: dismissed