Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

У червні 2025 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 10.11.1999 року між [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , з іншої сторони, був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований на Одеській товарній біржі за № 4986. Договір було посвідчено Одеською товарною біржею, відповідно до Закону України «Про товарну біржу», який діяв станом на момент укладення договору. З моменту укладення договору позивач відкрито володіє та користується нерухомим майном, проте, фактично, будучи власником житла, позбавлений можливості розпоряджатись ним на свій розсуд, оскільки укладений договір потребує нотаріального посвідчення, у зв`язку з чим змушений звернутися до суду для підтвердження дійсності укладеного договору. Представником позивача надано заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Додатково просив поновити строк для звернення з позовом до суду. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у відповідності до ст.128 ЦПК України належним чином, про причину неприбуття не повідомив та не подав відзив, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1\~ст.280 ЦПК України\~за відсутності заперечень до того позивача. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог з наступних підстав. Так, відповідно до копії договору купівлі-продажу нерухомого майна № 4989 від 10.11.1999 року, [PERSON] , яка діяла від свого імені та від імені неповнолітнього [PERSON] , продала, а [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] . Вказаний договір було зареєстровано представництвом у м. Ізмаїл Одеської товарної біржи 10.11.1999 року за № 4986. Усі істотні умови договору до його реєстрації на товарній біржі виконано, грошовий розрахунок по даному договору здійснено, про що свідчить п.5 договору. Як вбачається з повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 03.11.2023 року, [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.08.2023 року, зареєстрованого у реєстрі за № 2373, спадкоємцем [PERSON] є відповідач [PERSON] . Згідно ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року), що діяв на час укладення угоди, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. З аналізу ч.1 ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. вбачається, що договори про відчуження нерухомого майна підлягали нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Згідно із ч. 2 цієї ж статті, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Станом на 2025 рік договір нотаріально не посвідчено. Згідно ст.71\~ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк позовної давності для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Відповідно до ст.80\~ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Оскільки вищевказаним договором передбачалось, що останній нотаріальному посвідченню не підлягає, і позивач не знав про порушення свого права, суд приходить до висновку про можливість визнання причини пропуску строку позовної давності поважною. На підставі викладеного,

Outcome: approved