Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

21 травня 2025 року в електронній формі через особистий кабінет системи «Електронний суд» до Дарницького районного суду м. Києва звернувся представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі по тексту - позивач) із позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, позичальник) про стягнення заборгованості. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» (далі кредитор) та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 20691-06/2024, який підписано шляхом обміну електронними повідомленнями. Відповідно до умов зазначеного договору відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 3 400,00 грн, строком на 120 днів із фіксованою відсотковою ставкою 1,5% на день. 24 вересня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» та позивачем було укладено Договір факторингу № 24092024, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статус нового кредитора та право грошової вимоги до боржників ТОВ «Стар Файненс Груп», у тому числі за Договором про надання фінансового кредиту № 20691-06/2024 від 18 червня 2024 року, укладеним із [PERSON] . Відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, не здійснює платежів в рахунок погашення суми позики та нарахованих процентів, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість, яка становить 13 039,00 грн, що складається з: 3 400,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 5 049,00 грн заборгованість за відсотками, 4 590,00 грн заборгованість за штрафом. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також понесені судові витрати пов`язані з розглядом справи: 2 422,40 грн - судовий збір та 7 000,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою від 06 червня 2025 року суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, встановив строк на подання заяв по суті та витребував докази від Акціонерного товариства «Універсал Банк». Відповідач про розгляд справи повідомлявся шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження на адресу зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] . До суду повернувся конверт адресований відповідачу із відміткою: «Адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п. 2 ч. 7 с. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідачів дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідачем відзив не подано. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Статтею 13 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи, 18 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» та [PERSON] було укладено договір кредиту № 20691-06/2024, за умовами якого відповідачу надано кредит для придбання товарів (робіт, послуг) у розмірі 3400,00 грн, строком на 120 днів із фіксованою відсотковою ставкою 1,5% на день [а.с. 32-43]. Згідно п. 4.4.2 договору, клієнт зобов`язався своєчасно повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом у порядку встановленому договором. Згідно п.3.1 договору сторони домовилися, що за користування кредитом товариством нараховуються виключно проценти, а повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно з графіком платежів. У відповідності до п. 5.3 договору, у випадку прострочення клієнтом сплати кредиту та процентів відповідно до термінів встановлених в графіку платежів, товариство нараховує неустойку у вигляді штрафу в розмірі 100% від суми простроченої заборгованості на наступний день після терміну сплати, встановленого в графіку платежу, за відповідний розрахунковий (платіжний) період, та до дати погашення заборгованості, з урахуванням обмежень, встановленим чинним законодавством України. У випадку коли сума кредиту не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, неустойка не може перевищувати розміру подвійної суми кредиту. У випадку коли сума кредиту перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, неустойка не може перевищувати розміру половини суми кредиту. Зі змісту довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Пейтек» № 20250402-5141 від 02 квітня 2025 року вбачається, що 18 червня 2024 року о 21:45:12 було успішно перераховано кошти на платіжну картку № [NUMBER] (номер транзакції - 37ce7b6d-8a7a-47a8-ac5b-258129d77801) у сумі 3 400,00 грн [а.с. 56]. Товариство з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» належно виконало умови договору кредиту, надавши [PERSON] кредитні кошти. Після укладення договору відповідачка своїх зобов`язань за вказаним договором належним чином не виконувала, не здійснювала платежів в рахунок погашення суми позики та нарахованих процентів, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість за вказаним договором, яка становить 13 039 грн, що складається з: 3 400,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 5 049,00 грн заборгованість за відсотками, 4 590,00 грн заборгованість за штрафом. 24 вересня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» та позивачем укладено договір факторингу № 24092024, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» належне йому право вимоги до відповідача, у тому числі на суму заборгованості за основною сумою кредиту та нарахованими процентами, право на одержання яких належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» [а.с. 57-67]. На момент розгляду справи відповідач не сплатив зазначену суму заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Таким чином, виходячи із вищенаведеного суд прийшов до висновку про те, що позивач виконав всі умови договору належним чином, а відповідач ухиляється від виконання взятих на себе договором зобов`язань. Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, розрахунок розміру заборгованості, суд вважає, що відомості, які вони містять, відповідають дійсним обставинам справи.\~ Водночас, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу за порушення виконання зобов`язань за укладеним договором задоволенню не підлягають з огляду на п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Як встановлено судом, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким внесено вищевказані зміни, набув чинності 17 березня 2022 року. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України було введено воєнний стан, дію якого на момент розгляду справи не припинено. Отже, зважаючи на вищевикладене, суд вбачає підстави для часткового задоволення позову та стягнення із відповідача на користь позивача суму заборгованості у розмірі 8 449,00 грн, що складається з: 3 400,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 5 049,00 грн заборгованість за відсотками. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34 - 36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Враховуючи положення ст. 28 Правил адвокатської етики (затверджені Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка. До такого висновку прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 756/2114/17 (провадження 61-10774св18). Як вбачається із матеріалів справи, між Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та адвокатським об`єднанням «Апологет» укладено договір про надання правової допомоги № 0103 від 01 березня 2024 року, підписано замовлення на надання правової допомоги від 15 квітня 2025 року, складено детальний опис наданих послуг від 09 травня 2025 року, видано ордер на представництво інтересів позивача від 01 березня 2024 року, на підставі яких вартість надання правової допомоги (надання усної консультації з вивченням документів, ознайомлення з матеріалами кредитної справи, погодження правової позиції, складання позовної заяви та подання її до суду), склала 7 000,00 грн. Судом встановлено, що у справі було відкрито спрощене позовне провадження, в судових засіданнях представник позивача участі не брав, будь-яких заяв по суті справи, крім позовної заяви до суду не подавав, тобто фактично правова допомога, яка надавалась позивачу, полягала у складанні позовної заяви. Зміст позову за правовим аналізом та обґрунтуванням не має ознак особливої складності. Зазначення в описі інших послуг, похідних від складання позовної заяви, є штучним збільшенням витрат на правову допомогу. З огляду на зазначене у сукупності, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для врахування при розподілі витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. Отже враховуючи, що рішенням суду позовні вимоги задоволено на 65 %, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд покладає на відповідача понесені позивачем судові витрати в розмірі: 1 586,13 грн - судового зборі та 3200,00 грн - витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial