Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

26 серпня 2025 року Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути заборгованість за послуги з централізованого опалення/послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 до 31.05.2025 у сумі 8204 грн. 75 коп. Обгрунтовано позов тим, що Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» є виконавцем послуг з централізованого опалення/послуг з постачання теплової енергії та централізованого постачання гарячої води/послуг з постачання гарячої води для суб`єктів усіх форм власності. Будинок [ADDRESS] , підключений до об`єднаної системи централізованого опалення, об`єднаний комерційним приладом обліку теплової енергії. В квартирі [ADDRESS] , яка знаходиться у цьому будинку встановлено квартирні засоби розподільчого обліку гарячої води та розподільний (індивідуальний) прилад обліку споживання теплової енергії. Таким чином, відповідач є споживачем послуг, які надавалися позивачем за адресою: [ADDRESS] . Однак, у порушення вимог чинного законодавства відповідач не здійснював у повному обсязі оплату за надані позивачем послуги в установлений строк, внаслідок чого утворилась заборгованість, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 вересня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. В установлений судом строк відповідач подав відзив на позов, в якому зазначив, що заперечує проти задоволення позовних вимог. Зокрема, у відзиві відповідач зазначив, що під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами, правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з існуючими тарифами та перевірка не тільки розрахунку заборгованості, а й доказів надання комунальних послуг. Предметом доказування в цій справі є обставини щодо наявності/відсутності правових підстав для стягнення з відповідача вартості отриманих послуг з централізованого опалення/постачання теплової енергії, поставленої протягом спірного періоду в квартиру [ADDRESS] . Будинок [ADDRESS] обладнаний комерційним приладом обліку теплової енергії, а в квартирі [ADDRESS] встановлено квартирні засоби розподільчого обліку гарячої води та розподільний (індивідуальний) прилад обліку споживання теплової енергії. Проте, з наданого позивачем розрахунку заборгованості неможливо встановити правильність нарахування спірної заборгованості, оскільки в ньому детально не відображено нарахування, оплату, споживання, діючий тариф, не враховані показники лічильників, встановлених у квартирі. Також, позивач не надає жодного доказу щодо опублікування пропозиції укласти договір (оферту), що містить істотні умови договору про надання послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та акцептування відповідачем вказаної пропозиції. Крім того, відповідач просить застосувати строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за період з 01.08.2013 до 21.02.2018. Позивач відповідь на відзив не подав. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити позивачу в його задоволенні, посилаючись на те, що він не згоден з розрахунками, зробленими позивачем. Відповідач сплачував за надані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії, але згідно з показами лічильника, встановленого в його квартирі. Інші донарахування, зроблені позивачем з урахуванням комерційного приладу обліку теплової енергії, є неправомірними. Також, відповідач просив застосувати строк позовної давності до вимог позивача і зазначив, що вказаний ним період у відзиві, за який слід застосувати позовну давність (з 01.08.2013 до 21.02.2018), зазначений ним помилково. Заслухавши доводи представника позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» є виконавцем послуг з централізованого опалення/постачання теплової енергії та централізованого постачання гарячої води/постачання гарячої води для суб`єктів усіх форм власності. Відповідач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 7) та споживачем послуг з централізованого опалення/постачання теплової енергії, які надаються позивачем за вказаною адресою. Будинок [ADDRESS] підключений\~до об`єднаної\~системи централізованого\~опалення та\~обладнаний комерційним\~приладом обліку\~теплової енергії, що підтверджується в тому числі актом прийняття приладів обліку після повірки від 20.09.2022, свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 17.08.2022 № 135 (чинне до 17.08.2026). Квартира [ADDRESS] , обладнана розподільним (індивідуальним) приладом обліку, який забезпечує індивідуальний облік споживання теплової енергії. Частиною четвертою статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власність зобов`язує. Згідно зі статтею 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ. Зокрема, цей Закон регулює відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Так, згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до комунальних послуг належать, зокрема, послуги з постачання теплової енергії. Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг (частина перша статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Пунктом 1\~частини першої\~статті 7\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» визначено,\~що споживач\~має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок індивідуального споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Також, згідно з пунктом 1 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 8 зазначеного Закону виконавець комунальної послуги зобов`язаний готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором. Згідно із\~частиною першою\~статті 9\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» споживач\~здійснює оплату\~за спожиті\~житлово-комунальні\~послуги щомісяця,\~якщо інший\~порядок та\~строки не\~визначені відповідним\~договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За змістом частини п`ятої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. 01 листопада 2021 року на виконання вимог частини п`ятої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивачем було опубліковано на офіційному веб-сайті Типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії, згідно з пунктом 1 якого він є публічним договором приєднання, укладеним з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України та в порядку частини п`ятої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Положеннями пункту 2 Типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії визначено, що цей договір набуває чинності після 30 днів з моменту розміщення його на веб-сайті виконавця. Рішеннями виконавчого комітету Чернігівської міської ради віл 03.11.2021 № 662, від 03.11.2022 № 536, від 03.11.2023 № 709 установлені розміри тарифів на послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії, що надаються споживачам АТ «ОТКЕ» (а.с. 11). Відповідно до частин п`ятої, сьомої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» також передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Крім того,\~за приписами\~пункту 33\~Правил надання\~послуги з\~постачання теплової\~енергії і\~типових договорів\~про надання\~послуги з\~постачання теплової\~енергії,\~затверджених постановою\~Кабінету Міністрів\~України №\~830\~від 21\~серпня 2019\~року,\~плата виконавцю\~за індивідуальним\~договором про\~надання послуги\~з постачання\~теплової енергії\~з обслуговуванням\~внутрішньобудинкових систем\~складається з:\~плати за\~послугу,\~визначеної відповідно\~до цих\~Правил та\~Методики розподілу,\~що розраховується\~виходячи з\~розміру затвердженого\~уповноваженим органом\~тарифу та\~обсягу її\~споживання; плати\~за абонентське\~обслуговування,\~визначеної виконавцем,\~розмір якої\~не може\~перевищувати граничного\~розміру,\~встановленого Кабінетом\~Міністрів України; плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку. Згідно з пунктом 35 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21 серпня 2019 року, розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на споживачів покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг. Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивачем надавалися\~відповідачу послуги з постачання теплової енергії, що не заперечується відповідачем. Однак, відповідач свої зобов`язання щодо оплати наданих послуг належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість за період з 01.11.2021 до 31.05.2025 у сумі 8204 грн. 75 коп., що підтверджується розрахунком (а.с. 10). Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~частини першої\~статті 611\~Цивільного кодексу\~України у\~разі порушення\~зобов`язання настають\~правові наслідки,\~встановлені договором\~або законом,\~зокрема: 1)\~припинення зобов`язання\~внаслідок односторонньої\~відмови від\~зобов`язання,\~якщо це\~встановлено договором\~або законом,\~або розірвання\~договору; 2)\~зміна умов\~зобов`язання; 3)\~сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з\~частиною першою\~статті 612\~Цивільного кодексу\~України боржник\~вважається таким,\~що прострочив,\~якщо він\~не приступив\~до виконання\~зобов`язання або\~не виконав\~його у\~строк,\~встановлений договором\~або законом . Відповідно до частини другої статті 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Щодо доводів відповідача про неправильність проведених нарахувань за послуги з постачання теплової енергії в спірний період, а саме з 01.11.2021 до 31.05.2025, суд зазначає таке. Як вже вказувалося вище, будинок [ADDRESS] підключений до об`єднаної системи централізованого опалення. Будинок оснащено будинковим засобом обліку теплової енергії. Квартира 57 даного будинку обладнана розподільним (індивідуальним) приладом обліку, який забезпечує індивідуальний облік споживання теплової енергії. Договірні відносини між позивачем та відповідачем урегульовані Типовим індивідуальним договором про надання послуг з постачання теплової енергії. Відповідно до статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» споживачам, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії/вузлами розподільного обліку витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), обсяг спожитої теплової енергії визначається за їхніми показаннями відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, але не менше мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії серед інших споживачів у будівлі відповідно до пункту 5 частини другої цієї статті; показання приладів - розподілювачів теплової енергії використовуються при розподілі виключно за умови, що такими приладами оснащено не менш як 50 відсотків опалювальних приладів (крім розташованих у приміщеннях (місцях) загального користування багатоквартирних будинків) у будівлі; для споживачів, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку, розподілене питоме споживання теплової енергії в розрахунку на 1 квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії, яка визначається згідно з методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово- комунального господарства; обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, визначається за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого нежитлового приміщення, яке є самостійним об`єктом нерухомого майна) або за рішенням співвласників будівлі - за іншим принципом, визначеним цією методикою. Розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби здійснюється відповідно до Розділу IV Методики № 315. Обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалювальних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень (пункт 12 Розділу IV Методики № 315). У разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення, може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку (пункт 8 розділу Розділу IV Методики № 315). Разом з тим, Розділом VI Методики № 315 встановлено вимого щодо мінімального споживання теплової енергії у опалювальному приміщенні з приладом обліку, а саме для споживачів, приміщення яких оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії, розподілене питоме споживання теплової енергії в рахунку на 1 квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії. Мінімальна частка середнього питомого споживання теплової енергії на опалення визначається для опалювальних приміщень, оснащених приладами розподільного обліку теплової енергії. Цією часткою перевіряються додержання теплового режиму в цих приміщеннях протягом опалювального періоду, в яких не допускається зниження температури повітря більше ніж на 4°С від нормативної температури внутрішнього повітря. Якщо опалювальне приміщення спожило менший осяг теплової енергії, визначений за показаннями приладів обліку теплової енергії, ніж визначений за мінімальною часткою середнього питомого споживання, такому приміщенню донараховується обсяг спожитої теплової енергії. Для опалюваного приміщення, оснащеного приладом (приладами) розподільного обліку теплової енергії, крім обсягу теплової енергії, визначеного на підставі його/їх показань, здійснюється донарахування обсягу теплової енергії з метою унеможливлення опалення приміщення за рахунок суміжних опалюваних приміщень або опалюваних МЗК та допоміжних приміщень, запобігання утворенню грибків та плісняви в приміщеннях, МЗК та допоміжних приміщеннях, а також недопущення зниження нормативного строку експлуатації приміщення/будівлі/будинку. Це донарахування не застосовується у разі наявності обґрунтованої претензії щодо кількості та/або якості наданої послуги у приміщені або не застосовується автоматично за наявності у будівлі/будинку більше 30 % опалюваних приміщень, щодо яких оформлено такі претензії. Мінімальна частка середнього питомого споживання теплової енергії дорівнює 50% від середнього питомого споживання теплової енергії на опалення приміщень. Відповідачем не спростовано правильності нарахувань позивачем за надані послуги та суму заборгованості. За вказаних обставин, враховуючи викладене та положення законодавства, а також те, що відповідачем порушено зобов`язання щодо обов`язкової оплати в установлені строки наданих позивачем послуг, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню. Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає таке. За приписами статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя, четверта статті 267 Цивільного кодексу України). При цьому, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє в позові через необґрунтованість. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності в разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні був введений воєнний стан строком на 30 діб. Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Законом України від 15 березня 2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії». У подальшому Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», які були затверджені Законами України «Про затвердження Указу Президента України» «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжувався. Тобто, воєнний стан був введений 24 лютого 2022 року і він триває і на даний час. Як вже зазначалося, згідно із частиною першою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором, і Правилами передбачається, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. А тому кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежам. Позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості за період з 01 листопада 2021 року, тобто в межах строку позовної давності з урахуванням пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, а тому підстави для застосування строку позовної давності відсутні. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved