Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 2066879 від 25.06.2021 року в сумі 18040 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 5500 грн.; простроченої заборгованості за процентами в розмірі 12540 грн. При ухваленні рішення вирішити долю судових витрат, а саме стягнути з відповідачки на відшкодування сплаченого судового збору 2422,40\~грн. та витрат на професійну правничу допомогу 10500 грн. Вимоги ТОВ\~«ФК КЕШ\~ТУ ГОУ» мотивовані тим, що 25.06.2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та відповідачкою було укладено кредитний договір № 2066879 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, право вимоги заборгованості за яким за договором факторингу від 24.12.2021 № 02-24122001 перейшло до ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ». Оскільки при укладенні кредитного договору між первісними кредиторами та позичальником були узгоджені усі істотні умови кредитування, з якими боржниця погодилася та підписала договір, але в подальшому свої зобов`язання порушила, зважаючи на те, що право грошової вимоги за цим договором на даний час належить ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ», останнє вважає, що спірна заборгованість підлягає стягненню з відповідачки у повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився. У відповіді на відзив просив розгляд справи проводити за його відсутності. Відзив на позовну заяву сторони відповідачки вважає безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає врахування при розгляді справи, а тому просив залишити його без розгляду та задоволення. Заявлені позовні вимоги підтримує повністю з доводів, наведених в позовній заяві. Представник відповідача як у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив, так і в судовому засіданні з заявленими позовними вимогами не погоджується, вважає доводи ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» необґрунтованими та в задоволені позовних вимог просить відмовити. Зазначає, що позивач не надав доказів, які б підвереджували, що саме відповідачка була зареєстрована в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «ЛІНЕУРА Україна». Позивачем не підтверджено отримання нею логіну та паролю в системі, не доведено, що саме [PERSON] було подано заявку на отримання кредиту, а також, що відповідачка була ознайомлена з усіма істотними умовами договору. Так само стороною не надано доказів щодо перерахування грошових коштів на користь відповідачки та, що зарахування коштів відбулося на платіжну картку, яка належить саме їй. Крім цього, звертає увагу, що паспорт споживчого кредиту не містить підпису останньої і відповідно не може бути доказом укладення договору № 2066879 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 25.06.2021 та існування будь-якої заборгованості перед позивачем. Також вважає, що за умовами зазначеного договору [PERSON] якби і зобов`язана була сплати проценти за користування кредитними коштами, то лише в сумі 940,50 грн., а не 12540 грн. Заслухавши представника відповідачки, дослідивши письмові докази у справі, суд зазначає наступне. Судовим розглядом встановлено, що 25.06.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2066879 у формі електронного документа (а.с. 11-17) про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого останній отримав кредит у загальному розмірі 5500 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст. ст. 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами укладено договір в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайті первісного кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав позичальнику одноразовий ідентифікатор Р766, який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору і який було надісланий на номер мобільного телефону, вказаний позичальником при укладанні кредитного договору. Також суд зазначає, що відповідно до п. 2.1. договору № 2066879 від 25.06.2021 року, кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки Клієнта, реквізити якої надані Клієнтом Товариству з метою отримання кредиту. Первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання, здійснивши перерахування кредитних коштів на банківську платіжну картку [NUMBER] , реквізити якої були надані самим позичальником і факт зарахування коштів підтверджується інформаційною довідкою №32683-0403 від 04.03.2024 (а.с. 27). Тому заперечення сторони відповідачки щодо недоведеності факту укладення між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та [PERSON] зазначеного договору та отримання відповідачкою за цим договором кредитних коштів суд не враховує. 24.12.2021 між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 02-24122001 (а.с. 23-26), за яким ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» належні йому права вимоги до боржників, вказаних у відповідному реєстрі. Відповідно до витягу з реєстру боржників від 24.12.2021 до договору факторингу № 02- 24122001 (а.с. 19) ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором № 2066879 від 25.06.2021 на загальну суму 18040 грн., яка складається з заборгованості за сумою кредиту в розмірі 5500 грн.; заборгованості за процентами в розмірі 12540 грн. Відповідно до п. 1.1 договору, його укладення здійснюється Сторонами за допомогою ITC Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через Веб-сайт www.credit7.ua або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході Клієнта в Особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому Клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ITC Товариства. Пунктом 1.2 договору передбачено, що на умовах, встановлених Договором, Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Згідно п. 2.1. кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки Клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст.\~610\~цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ч.1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абз. 2 ч. 1ст.\~1048\~ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050\~ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Таким чином, ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» відповідно до ст.\~1048\~ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Як встановлено\~судом,\~умовами договору № 2066879 від 25.06.2021 передбачений порядок продовження строку його дії за ініціативою клієнта (пролонгація), а також порядок автопролонгації строку кредиту. Так, п. 4.1 договору визначено порядок продовження строку кредиту за ініціативою Клієнта (пролонгація). Згідно з п. 4.1.1 у випадку неможливості виконання зобов`язань за Договором у повному обсязі у встановлений термін Клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту, шляхом укладення Додаткової угоди до Договору. Пунктом 4.2 визначено порядок автопролонгації строку кредиту (далі автопролонгація). В пункті 4.2.1 договору сторони домовилися, що у випадку, якщо у клієнта на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації) наявна заборгованість за кредитом та клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п. 4.1.1.-4.1.6 договору, за цим договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту. Клієнт, підписуючи цей договір, дає згоду на його автопролонгацію\~продовження дії договору та строку користування кредитом з закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту (п. 1.3., п. 4.1.5. договору) ще на 15 календарних днів (п. 4.2.2). Відповідно до п. 4.2.5 договору загальна кількість автопролонгацій за цим договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів. Тобто договором визначено два окремі порядки продовження строку його дії: пролонгація та автопролонгація. Доказів здійснення пролонгації позивачем не надано. Пунктом 4.2.1 договору визначено порядок його автопролонгації після закінчення строку кредиту (згідно п. 1.3\~30 днів), або після пролонгації (доказів не надано). Незважаючи на зазанчення в п. 4.2.5 Договору загальної кількості автопролонгацій, договір не містить порядку вчинення повторної автопролонгації (автопролонгації після автопролонгації). В той же час відповідачка дала згоду на автопролонгацію кредиту на 15 календарних днів (п. 4.2.2). Така згода надана «з закінчення строку кредиту або продовженого строку кредиту (п. 1.3., п. 4.1.5. договору)». В той же час договір не містить згоди клієнта на повторну автопролонгацію кредиту (з закінчення будь-якого визначеного в розділі 4.2. строку). Враховуючи те, що договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту укладено на 30 днів, в матеріалах справи відсутні докази продовження строку дії договору, відповідачка дала згоду на автопролонгацію на 15 днів, суд доходе висновку про те, що строк дії договору становив 45 календарних днів, відтак саме за 45 днів кредитодавець був наділений правом нараховувати проценти за користування кредитними коштами за цим договором. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється виключно в межах строку кредиту, що передбачено, окрім\~ст. 1048 ЦК України, і самим договором. Отже, заборгованість по відсоткам за умовами вказаного договору становить 4702,50 грн. (5500х0,019х45), яка разом з простроченою сумою кредиту 5500 грн. підлягає стягненню з відповідачки. В іншій частині сума нарахованих відсотків стягненню не підлягає, оскільки позивачем не доведено пролонгацію або ж наявність підстав для автопролонгації вищевказаного договору, що давало б можливість продовження нарахування відсотків за користування кредитом на суми, зазначені у розрахунку. Тому, виходячи із встановлених обставин справи, положень чинного законодавства, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення вимог ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Крім цього, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору, які суд стягує пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, та витрати на правничу допомогу. При цьому слід зазначити, що з врахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципів співмірності й розумності судових витрат, критерію реальності, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, значимості вчинених адвокатом дій (надання послуг), розмір заявлених\~витрат є\~завищеним та\~не відповідає\~обсягу й\~складності виконаної\~представником роботи,\~а тому\~суд вважає\~необхідним зменшити\~заявлений розмір\~цих витрат\~та стягує\~з [PERSON] \~в цій\~частині кошти у розмірі 3000 грн.

Outcome: partial