Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

09.05.2025 позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просить визнати припиненим його зобов`язання перед Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», за кредитним договором\~№CGH0GK00240393 від 08.08.2006 року, а також визнати припиненою іпотеку за договором іпотеки від 08.08.2006 року №CG08Е2/1, укладеним між ним та відповідачем. В його обгрунтування посилається на те, що 08.08.2006 між ним та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір №CGH0GK00240393, за умовами якого, банк надав йому кредит у розмірі 23000 доларів США. Задля забезпечення виконання зобов`язань за згаданим договором, 08.08.2006 було укладено також договір іпотеки №CG08Е2/1, відповідно до якого, він надав в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS] (на даний час Шептицький). Нотаріусом [PERSON] було накладено заборону обтяження вказаної квартири. У 2016 році АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом щодо неналежного виконанння ним умов кредитного договору та стягнення 12506,18 доларів США. Однак рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 15.11.2021 відмовлено у задоволенні позову, так як заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» погашена, та постановою Львівського апеляційного суду від 31.10.2022 рішення залишено без змін. Таким чином, всі його зобов`язання перед відповідачем вважаються припинені, а відтак припиненою і іпотека. Тому просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 12.05.2025 відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання. 26.05.2025\~представник відповідача\~подав відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~просить відмовити\~у задоволенні\~такої.\~Зазначає,\~що підставою\~відмови в\~задоволенні позову\~АТ КБ\~«ПриватБанк» до\~ [PERSON] \~слугували інші\~мотиви суду,\~аніж повне\~погашення заборгованості\~останнім перед\~банком,\~у зв`язку\~з чим, преюдиційні обставини щодо правовідносин сторін відсутні. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із висновку судово-економічної експертизи № 2611 від 31 серпня 2018 року, який не містив відомості про відсутність заборгованості. Наданий банком розрахунок заборгованості не спростований, судом не перевірений. Отже, відсутні підстави у сторони позивача стверджувати про те, що припинилось основне зобов`язання в силу належного виконання такого, відтак відсутні підстави й для висновку про припинення іпотечного зобов`язання. Ухвалою суду від 12.06.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позові, просив задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги заперечила з підстав, зазначених у відзиві, просила відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, заяв, клопотань про розгляд справи за його відсутності не подавав. Суд, заслухавши пояснення учасників, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного висновку. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 08.08.2006 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №CGH0GK00240393, відповідно до умов якого, банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти, шляхом надання готівкою через касу на строк з 08.08.2006 по 06.08.2021 включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 20000 доларів США на придбання житла та 3000 доларів США на сплату страхових платежів. Щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку кошти у сумі 284,18 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. У забезпечення виконання умов кредитного договору №CGH0GK00240393 від 08.08.2006 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки № CG08Е2/1 від 08.08.2006, в якому зазначено, що предметом цього договору є надання Іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п.7 цього договору (далі - Предмет іпотеки), в забезпечення виконання зобов?язань Іпотекодавця перед Іпотекодержателем, в силу чого Іпотекодержатель має право в разі невиконання Іпотекодавцем зобов?язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку Предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами Іпотекодавця. Відповідно до п. 2 договору іпотеки, за цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов?язань Іпотекодавця за кредитним договором №CGHOGK00240393\~від 08 серпня\~2006\~року з: - повернення кредиту, наданого у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 23000,00 доларів США на придбання житла у сумі 20000,00 доларів США і на оплату страхових платежів у сумі 3000 доларів США, на строк до 06.08.2021; - сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 (одного) відсотка за місяць з 08-го по 13-е число кожного місяця; - сплати винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,21 відсотка від суми виданого кредиту щомісячно; - сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 2,00 (двох) відсотків за місяць у випадку невиконання Іпотекодавцем зобов`язань по погашенню кредиту; - погашення кредиту та відсотків за користування ним щомісячно в період сплати з «08» по «13» число кожного місяця в сумі не менше 284,18 доларів США; - сплати пені в розмірі 0,15% від суми непогашеної заборгованості, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Згідно з п. 7 договору іпотеки, в забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов?язань за Кредитним договором Іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею - 43,7 кв.м., житловою площею - 28,0 кв.м. Предмет іпотеки знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Нотаріусом Червоноградської державної нотаріальної контори [PERSON] накладено заборону відчуження квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] до припинення договору іпотеки. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 15.11.2021 відмовлено у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Постановою Львівського апеляційного суду від 31.10.2022 рішення суду першої інстанції залишено без змін. 10.08.2023 [PERSON] звертався з заявою до АТ КБ «ПриватБанк» щодо визнання ними факту припинення зобов`язання за кредитним договором та зняття обтяження з нерухомого майна, на що АТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено та рекомендовано погасити заборгованість. У постанові від 23 листопада 2022 року у справі № 133/468/19, провадження № 61-18290св19, Верховний Суд зробив висновок про те, що у разі невизнання кредитором права іпотекодавця, передбаченого частиною першою статті 593 ЦК України, на припинення зобов`язання, таке право підлягає захисту судом шляхом визнання його права на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України. Отже, право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки чи шляхом припинення зобов`язання за договором. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Виходячи зі змісту ст. ст.526,599 ЦК України, зобов`язання вважається виконаним належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться. Відповідно до статті 1\~Закону України\~«Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим додатковим забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права й обов`язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням). Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Положеннями статей 598,651,652 Цивільного кодексу України, зокрема, передбачені підстави припинення зобов'язання, підстави для зміни або розірвання договору, а положеннями вимог спеціального законодавства, якими врегульовані іпотечні правовідносини та, зокрема, статтями 17-19\~Закону України\~«Про іпотеку» визначені підстави для припинення іпотеки, істотні умови договору іпотеки і порядок внесення змін та доповнень до іпотечного договору. Частиною п`ятою статті 3\~Закону України\~«Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону України «Про іпотеку». Згідно з указаною нормою, іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання (абзац другий ч. 1ст. 17 Закону України «Про іпотеку»). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ч.1ст. 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (ст. 599 ЦК України). Встановлення факту припинення основного зобов`язання належним його виконанням, є свідченням припинення додаткових (акцесорних) зобов`язань за договорами іпотеки. З припиненням іпотеки фактично припиняється обтяження нерухомого майна іпотекою, адже всі правові підстави для його утримання під обтяженням відсутні. Законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості, припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов`язання. Згідно правового висновку, який викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 у справі № 711/4556/16-ц, провадження № 14-88цс19 (пункти 54, 68-70) іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 Цивільного кодексу України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 Цивільного кодексу України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 3 ст.\~17\~Закону України\~«Про іпотеку» відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Стаття 391\~ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При цьому, під час застосування вищенаведених норм права підлягає врахуванню також правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц, провадження № 14-88цс19 (пункти 54, 68-70): оскільки належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки, то суди в даній категорії справ мають ухвалити рішення, яким зняти заборону відчуження нерухомого майна та виключити відповідні записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек. Згідно з ч. 5 та ч. 6 ст.\~43\~Закону України\~«Про забезпечення\~вимог кредиторів\~та реєстрацію\~обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.\~27\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На підтвердження виконання зобов`язання по заборгованості за основним кредитним зобов`язанням, позивач надає копію рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 15.11.2021, яким відмовлено у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Як вбачається з копії даного рішення, судом в ході розгляду справи було встановлено, що [PERSON] станом на липень 2016 року, шляхом внесення коштів на рахунок банку погасив повністю заборгованість за тілом кредиту та відсотками, сплативши кошти в сумі 34\~309,68 доларів США. При цьому, розмір кредиту становив 20\~000 доларів США зі сплатою 12% в рік згідно умов Договору. Однак відповідач протягом 08.09.2006-14.07.2016 ще додатково сплатив банку кошти за комісію, яка фактично була операцією банку, що становить 2,52 % річних від суми позики. Постановою Львівського апеляційного суду від 31.10.2022 рішення залишено без змін. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 по справі №180/2292/16-ц. Отже, оскільки зобов`язання [PERSON] за кредитним договором\~№CGH0GK00240393 від 08.08.2006 перед АТ КБ «ПриватБанк» припинилися, у зв`язку із належним їх виконанням, тому іпотека за договором, яким забезпечувалося виконання зазначеного кредитного договору, також є припиненою. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Беручи до уваги задоволення позову,

Outcome: approved