Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

23 липня 2025 року представник [PERSON] , [PERSON] адвокат Вонсович М.М. звернувся в суд з позовом до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області і просить визнати, а саме: за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] ; за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову посилаються на те, що [INFO] помер їх батько [PERSON] . Після смерті батька відкрилась спадщина на належне йому майно: 1/2 частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Житловий будинок батьком був придбаний, перебуваючи останнім у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 02.07.2021 року за рішенням суду. Спору щодо поділу спільного майна подружжя не було. Часка кожного з колишнього подружжя у спільній сумісній власності не виділялася. Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із тим, що вищевказаний житловий будинок набутий в спільній сумісній власності подружжя. Оскільки вказані обставини є перешкодою в оформленні їх прав на спадкове майно, тому [PERSON] та [PERSON] звернулися за захистом своїх прав до суду. В судове засідання представник [PERSON] та [PERSON] адвокат Вонсович М.М. подав заяву про розгляд справи у його відсутності та у відсутності позивачів, підтримує позовні вимоги, просить позов задоволити. Відповідач Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності свого представника та справу вирішити на розсуд суду, відповідно до вимог чинного законодавства. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємцем, що прийняв спадщину, вважається особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, ця особа не заявила про відмову від спадщини, а також спадкоємцем, що прийняв спадщину, є особа, яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, однак у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України). Судом встановлено, що [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] з 08.02.1998 року. За час шлюбу у них народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . 14 листопада 2005 року [PERSON] придбав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] (на час розгляду справи Хмельницького) району Хмельницької області, що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого, приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Вакарєвою О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 4454. Право власності [PERSON] зареєстрував 18.11.2005 року в Старокостянтинівському БТІ. Шлюб між подружжям [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 02.07.2021 року. Судом також встановлено, що [INFO] помер в с. Водяне Донецької області [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15.09.2023 року. 22 вересня 2023 року за заявою [PERSON] про прийняття спадщини за законом, держаним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заворотною Т.В. була заведена спадкова справа за № 414/2023 до майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] . 26.09.2023 року [PERSON] також подав до державного нотаріуса заяву про прийняття спадщини за законом після смерті батька [PERSON] . Інформація про наявність інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, в матеріалах спадкової справи відсутня. 11 грудня 2024 року державним нотаріусом Заворотною Т.В. було відмовлено [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , оскільки вищевказаний житловий будинок набутий в спільну сумісну власність, так як [PERSON] на момент укладення договору купівлі-продажу, перебував у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до роз`яснень, даних в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.61 Сімейного кодексу України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Розірвання шлюбу не припиняє статусу майна спільної сумісної власності подружжя. Згідно до роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» (пункт 17), розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року N 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»). Враховуючи викладене вище, беручи до уваги, що один із співвласників житлового будинку помер, враховуючи презумпцію рівності часток подружжя, суд вважає, що частка кожного співвласника у спільній сумісній власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , є рівною і становить по 1/2 частки. Відповідно до приписів статей 316, 328\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392\~ЦК України регламентовано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання, у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. За таких обставин, враховуючи, що наявні достатні правові підстави для визнання права власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за позивачам та враховуючи, що іншого шляху для захисту спадкових прав позивачі не мають, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки вони законні, обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. На підставі вищевикладеного та враховуючи всі досліджені судом докази з огляду на їх належність, допустимість і достатність, зважаючи на те, що у інший спосіб позивачі позбавленні права оформити свої спадкові права як спадкоємці першої черги на спадщину після смерті батька [PERSON] , до складу якої входить 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , суд вважає, що позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно в рівних частка, тобто по 1/4 частині за кожним позивачем, підлягають задоволенню.

Outcome: approved