Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-28 00:00:00

30 травня 2025 року до Автозаводського районного суду м. Кременчука надійшов позов [PERSON] , поданий її представником адвокатом Наріжною Д.Є., до АТ «Перший Український Міжнародний Банк», за участі третіх осіб: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни, приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко Ольги Леонідівни, в якому просять визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса, вчинений 10 вересня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., зареєстрований в реєстрі за №7961, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості у розмірі 53332,27 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 27 лютого 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. відкрито виконавче провадження №58494982 з примусового виконання виконавчого напису №7961, вчиненого 10 вересня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості у розмірі 53332,27 грн. Ознайомившись з текстом виконавчого напису та матеріалами виконавчого провадження вважають, що виконавчий напис вчинений з порушенням чинного законодавства та підлягає скасуванню. Вказана у виконавчому написі заборгованість не є безспірною і не може вважатися обґрунтованою у зв`язку з тим, що відсутня копія кредитного договору №26254018817820 від 26.09.2013, зміст якого міг би підтвердити умови та строк, на який його було укладено, а також встановити момент виникнення (припинення) права вимоги у стягувача. Крім того, оспорюваний виконавчий\~напис було\~вчинено приватним\~нотаріусом 10\~вересня 2018\~року,\~тобто в\~період часу,\~коли законодавством\~не було\~передбачено можливості\~вчинення виконавчого\~напису на\~підставі кредитного\~договору,\~який не\~посвідчений нотаріусом.\~Перелік документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~проводиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчого напису\~нотаріуса,\~у редакції\~станом на\~час вчинення\~оспорюваного виконавчого\~напису,\~стосувався лише\~нотаріально посвідчених\~договорів і\~не міг\~застосовуватися до\~кредитного договору №26254018817820 від 26.09.2013,\~оскільки п.2\~Переліку з\~22.02.2017\~визнаний нечинним\~відповідно до\~постанови Київського\~апеляційного адміністративного\~суду. За таких обставин до суду було подано позов про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 03 червня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22 серпня 2025 року справу передано на розгляд Крюківського районного суду м. Кременчука за підсудністю. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 24 вересня 2025 року справу прийнято до провадження. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Наріжна Д.Є. в підготовче засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник відповідача АТ «Перший Український Міжнародний Банк» Марущак О.М. в підготовче засідання не з`явилася, надала заяву про визнання позовних вимог щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Просила стягнути з АТ «Перший Український Міжнародний Банк» судовий збір в порядку ст.142 ЦПК України та провести розгляд справи у її відсутність. Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Юхименко Ольги О.Л. в підготовче засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи. З заявами про відкладення засідання не зверталися, причини неявки не повідомили. Відповідно до ч.3, ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. В ст.206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.3 ст.200, ст.206 ЦПК України у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, на підставі ч.2 ст.247\~ЦПК\~України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно з вимогами статті 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі\~статтею 5\~ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до статті 12\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно частини 1 статті 81\~ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. З письмових матеріалів вбачається, що 10 вересня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №7961, про стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором №26254018817820 від 26.09.2013 року, укладеним нею із АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» на користь останнього заборгованість за зазначеним кредитним договором за період з 06 вересня 2017 року по 06 вересня 2018 року у розмірі 53332,27 грн., яка складається з простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 19486,84 грн., простроченої заборгованості за процентами в розмірі 22505,70 грн., строкової заборгованості за сумою кредиту в розмірі 8847,54 грн., строкової заборгованості за процентами в розмірі 2062,19 грн., за вчинення виконавчого напису 430,00 грн. За заявою АТ «Перший Український Міжнародний Банк» приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. відкрито виконавче провадження №58494982 з примусового виконання виконавчого напису №7961 від 10 вересня 2018 року, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження. Згідно зі статтею 18 Цивільного кодексу України, а також статтями 87, 88 Закону України «Про нотаріат» №3425-ХІІ від 02 вересня 1993 року, вчинення виконавчого напису це форма захисту цивільних прав кредитора, нотаріусом, за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини. Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», а також постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №622, якою Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин» та включені кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом встановлено, що спірний виконавчий напис виданий на підставі пункту 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Водночас, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в тому числі в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року, Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Таким чином, на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус не мав права керуватись розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку та вчиняти виконавчий напис на підставі кредитного договору та виписки з рахунку боржника. Крім того, суд вважає, що характер правовідносин, що склалися між [PERSON] та АТ «Перший Український Міжнародний Банк» жодним чином не свідчить про безспірність виниклої у боржника заборгованості. У своїй постанові від 11 жовтня 2018 року у справі № 405/1015/17 (провадження 61/1028ск18) Верховний Суд висловив наступний висновок: «Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». Таким чином, з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник [PERSON] мала безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Не додано розрахунок заборгованості, що унеможливлює встановлення часу її виникнення, а відповідно унеможливлює перевірку звернення до нотаріуса в межах строку позовної давності. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів є: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно статті 12 та статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, оскільки з матеріалів справи вбачається, що нотаріусу не надано жодних підтверджень щодо наявності безспірної заборгованості позивача перед відповідачем, щодо наявності у відповідача АТ «Перший Український Міжнародний Банк» прав стягнення з позивача [PERSON] заборгованості за кредитним договором №26254018817820, укладеним 26 вересня 2013 року, щодо стягнення заборгованості в межах строку позовної давності, визначеної законом, і цей кредитний договір не посвідчений нотаріусом, тому суд приходить до висновку, що на момент вчинення виконавчого напису нотаріус не мав документів на підтвердження безспірності заборгованості [PERSON] перед АТ «Перший Український Міжнародний Банк». А тому оспорюваний виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із чим позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141\~ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 142 ЦПК України встановлено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно ч.6 ст.141\~ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на наведене, враховуючи, що позов задоволено та відповідач його визнав до початку розгляду справи по суті, а позивач як споживач на підставі Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на користь держави судовий збір в розмірі 605,60 грн., а судові витрати у вигляді несплаченого судового збору у розмірі 605,60 грн., слід віднести на рахунок держави.

Outcome: approved