Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-04 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , адвокат Яременко І.О., звернувся до суду з позовною заявою до територіальної громади села Которино в особі Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області, в якій просить встановити факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Которино Жидачівського району Львівської області, Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №11376 від 31.05.1997, зареєстрованого на ім`я [PERSON] ; встановити факт належності [PERSON] , який помер [INFO] в с. Которино Жидачівського району Львівської області, Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №11375, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 31.05.1997, зареєстрованого на ім`я [PERSON] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , право на земельну частку (пай) на території Монастирецької сільської ради, площею 0,44 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №11375 від 31.05.1997, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів за №701; визнати за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , право на земельну частку (пай) на території Монастирецької сільської ради, площею 1,27 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №11376 від 31.05.1997, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів за №702. Обґрунтування позовних вимог. В обґрунтування позовної заяви представник позивача покликається на те, що [INFO] померла матір позивача [PERSON] .. Після смерті останньої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Монастирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 1,27 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №11376 від 31.05.1997. [PERSON] на випадок своєї смерті заповіту не залишала, а тому спадкування відбулося за законом. Спадкоємцями першої черги спадкування після смерті [PERSON] був її чоловік [PERSON] , а також син [PERSON] , однак останній спадщину не прийняв у жоден із передбачених законом способів. Натомість [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї дружини [PERSON] , вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін після її смерті. Про відмову від спадщини він не заявляв, а тому на підставі ст.549 ЦК УРСР 1963 року, вважався таким, що її прийняв, однак юридично не оформив. Даний факт підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру, де відсутня інформація про заведені спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . [INFO] помер батько позивача [PERSON] .. Після смерті останнього відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Монастирецької сільської ради, площею 0,44 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №11375 від 31.05.1997. Також у склад спадщини увійшло право на земельну частку (пай) на території Монастирецької сільської ради, площею 1,27 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №11376 від 31.05.1997, що він фактично успадкував після смерті своєї дружини [PERSON] , однак не оформив своїх спадкових прав. [PERSON] на випадок своєї смерті заповіту не залишав, а тому спадкування відбулося за законом. Позивач прийняв спадщину після смерті свого батька, вступивши в управління та володіння спадковим майном. Згодом позивач звернувся в Жидачівську Державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу №543/2021. У подальшому позивач вирішив юридично оформити спадщину відносно прав на земельні частки (паї), що належали [PERSON] , але оскільки правовстановлюючі документи ним втрачено, то представник позивача звернувся із адвокатським запитом у відділ №5 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, щоб одержати інформацію про наявність у [PERSON] та [PERSON] прав на земельні частки (паї). Довідкою від 06.08.2025 повідомлено про те, що згідно книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку пай, виданих Жидачівською районною державною адміністрацією по Монастирецькій сільській раді відсутній запис про реєстрацію сертифіката належного [PERSON] . Проте, на [PERSON] зареєстровано право на земельну частку (пай) розміром 0,44 умовних кадастрових гектарів на території Монастирецької сільської ради. Сертифікат серії ЛВ № 11375 зареєстрований 31.05.1997 за № 701. Підстава для видачі сертифіката: розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 30.05.1997 №332. Іншою довідкою від 06.08.2025 повідомлено про те, що згідно книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку пай, виданих Жидачівською районною державною адміністрацією по Монастирецькій сільській раді за [PERSON] зареєстровано право на земельну частку (пай) розміром 1,27 умовних кадастрових гектарів на території Монастирецької сільської ради. Сертифікат серії ЛВ № 11376 зареєстрований 31.05.1997 за № 702. Підстава для видачі сертифіката: розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 30.05.1997 №332. 04.09.2025 позивач звернувся в Жидачівську державну нотаріальну контору з метою одержання свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , відносно права на земельні частки (паї), однак постановою нотаріуса йому було відмовлено. Причиною відмови стала відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на земельні частки (паї), що знаходиться на території Монастирецької сільської ради Стрийського (Жидачівського) району Львівської області, що належала [PERSON] , а також [PERSON] спадкоємцем якої був її чоловік, який помер [INFO] , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав. Окрім того, із довідки Відділу №5 управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 06.08.2025 вбачається, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №11376 від 31.05.1997 зареєстровано та видано на ім`я [PERSON] , а у свідоцтві про смерть спадкодавця вказано [PERSON] , тобто є певні розбіжності у написанні імені власника паю. Також із довідки Відділу №5 управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 06.08.2025 вбачається, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №11375 від 31.05.1997 зареєстровано та видано на ім`я [PERSON] , а у свідоцтві про смерть спадкодавця вказано [PERSON] , тобто є певні розбіжності у написанні по імені власника паю. В даному випадку право позивача на спадкове майно не визнається, оскільки він не може пред`явити оригінали правовстановлюючих документів через те, що такі втрачено. Окрім того, наявні певні розбіжності у написанні імені власників паю, зазначених у правовстановлюючих документах. За таких обставин позивач вимушений звертатися до суду із вимогами про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Встановлення фактів належності правовстановлюючих документів позивачу необхідно для того, щоб отримати змогу належним чином оформити спадщину після смерті свого батька [PERSON] .. Процесуальні рішення, постановлені по справі Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 16.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 17.10.2025 /а.с.24-25/. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 17.10.2025 підготовче провадження у справі закрито. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 31.10.2025 /а.с.45-46/. Розгляд справи по суті відбувся 31.10.2025 за відсутності сторін. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. Його представник адвокат Яременко І.О. через канцелярію суду, подав заяву про проведення судового засідання у відсутності позивача та його представника, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача: територіальної громади села Которино в особі Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області подав заяву у якій просить розглядати справу у його відсутності та повідомляє про відсутність на час розгляду даної справи у суді інформації, яка була б підставою щодо заперечення стосовно предмету позовної заяви. Відповідно до ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 31.10.2025, є дата складення повного тексту судового рішення - 05.11.2025. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.12.1955, [PERSON] народився [INFO] , про що було зроблено відповідний запис №45, а його батьками є [PERSON] та [PERSON] /а.с.12/. Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.06.1997, [PERSON] померла [INFO] у віці 67 років, про що було зроблено відповідний запис №29 /а.с.13/. Відповідно до інформаційної довідки з Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №81668832 від 26.06.2025, за параметрами пошуку [PERSON] інформація відсутня /а.с.14/. Згідно з довідкою відділу №5 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 06.08.2025 № 1862/15-25, повідомлено, що згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), виданих Жидачівською районною державною адміністрацією Монастирецькій сільській раді за [PERSON] зареєстровано право на земельну частку (пай) розміром 1,27 умовних кадастрових гектарів на території Монастирецької сільської ради. Сертифікат серії ЛВ № 11376 зареєстрований 31.05.1997 за № 702. Підстава для видачі сертифіката: розпорядження голови Жидачівської райдержадміністрації від 30.05.1997 № 332. Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування земельними ділянками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за гр. [PERSON] у Відділі не зареєстровано /а.с.15/. Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05.03.1998, [PERSON] помер [INFO] у віці 78 років, про що було зроблено відповідний запис №4 /а.с.17/. Відповідно до інформаційної довідки з Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №81668787 від 26.06.2025, після смерті [PERSON] було заведено спадкову справу №543/2021 /а.с.18/. Згідно з довідкою відділу №5 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 06.08.2025 № 1862/15-25, повідомлено, що згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), виданих Жидачівською районною державною адміністрацією Монастирецькій сільській раді відсутній запис про реєстрацію сертифіката належного [PERSON] . Проте, [PERSON] зареєстровано право на земельну частку (пай) розміром 0,44 умовних кадастрових гектарів на території Монастирецької сільської ради. Сертифікат серії ЛВ № 11375 зареєстрований 31.05.1997 за № 701. Підстава для видачі сертифіката: розпорядження голови Жидачівської райдержадміністрації від 30.05.1997 № 332. Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування земельними ділянками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за [PERSON] та [PERSON] у Відділі не зареєстровано /а.с.19/. Відповідно до довідки №274 від 15.10.2025 виданою Журавненською селищною радою Стрийського району Львівської області, [PERSON] , яка померла [INFO] у с. Которини (Жидачівського) Стрийського району Львівської області та [PERSON] на яку зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 11376 від 31.05.1997, одна і таж особа /а.с.43/. Відповідно до довідки №273 від 15.10.2025 виданою Журавненською селищною радою Стрийського району Львівської області, [PERSON] , який помер [INFO] у с. Которини (Жидачівського) Стрийського району Львівської області та [PERSON] на якого зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 11375 від 31.05.1997, одна і таж особа /а.с.44/. Згідно постанови завідувача Жидачівської ДНК Матусека В.В. про відмову у вчиненні нотаріальних дій №336/02-31 від 04.09.2025 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), що знаходиться на території Монастирецької сільської ради, Стрийського району (Жидачівського району), Львівської області, що належала померлому та на земельну частку (пай), що знаходиться на території Монастирецької сільської ради, Стрийського району (Жидачівського району), Львівської області що належала дружині [PERSON] - [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був її чоловік - [PERSON] , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав, і є спадковим майном./а.с.21/. Також в судовому засіданні було досліджено спадкову справу №543/2021, яка була заведена після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Відповідно до заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину №1265 від 24.11.2021, [PERSON] звернувся в Жидачівську ДНК , оскільки на десь смерті його батька [PERSON] залишилося спадкове майно: земельні частки (паї), що знаходяться на території Журавненської селищної ради , Стрийського району (Жидачівського району) Львівської області та крім [PERSON] інших спадкоємців немає /а.с.32/. Згідно з витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №67461811 від 24.11.2021, після смерті [PERSON] було заведено спадкову справу №543/2021 /а.с.37/. Відповідно до довідки №2418 від 09.07.2021 виданою Журавненською селищною радою Стрийського району Львівської області, [PERSON] був постійно зареєстрований та проживав до дня смерті, яка наступила [INFO] в селі Которини Жидачівського району Львівської області. У виконавчому комітеті Монастирецької сільської ради заповіту від [PERSON] не посвідчувалось. Його син, [PERSON] , вступив в управління спадковим майном в 6-тимісячний термін після смерті свого батька [PERSON] /а.с.38/. Відповідно до довідки №2417 від 09.07.2021 виданою Журавненською селищною радою Стрийського району Львівської області, [PERSON] була постійно зареєстрована та проживала до дня смерті, яка наступила [INFO] , в селі Которини Жидачівського району Львівської області. У виконавчому комітеті Монастирецької сільської ради заповіту від [PERSON] не посвідчувалось. Її чоловік, [PERSON] , був постійно зареєстрований та проживав разом з своєю дружиною [PERSON] до дня її смерті, на день її смерті, де проживав до дня своєї смерті, яка наступила [INFO] /а.с.39/. При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у Свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом. Стаття 524 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Відповідно до ст.525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно із ст.526 ЦК УРСР, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме. - місцезнаходження майна або його основної частини. Статтею 527 ЦК УРСР визначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Стаття 529 ЦК УРСР 1963 визначає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документи, що підтверджують право особи спадкоємця є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності - права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні та розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради. З роз`яснень п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що при наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи Факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Которино Жидачівського району Львівської області, Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №11376 від 31.05.1997, зареєстрованого на ім`я [PERSON] , підтверджується зібраними і дослідженими письмовими доказами, які сумнівів у своїй належності та допустимості не викликають. З врахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку, що [PERSON] належала спірна земельна ділянка (пай). Факт належності [PERSON] , який помер [INFO] в с. Которино Жидачівського району Львівської області, Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №11375 від 31.05.1997, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації, зареєстрованого на ім`я [PERSON] , підтверджується зібраними і дослідженими письмовими доказами, які сумнівів у своїй належності та допустимості не викликають. З врахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку, що [PERSON] належала спірна земельна ділянка (пай). Встановлення вищевказаних юридичних фактів має для позивача юридичне значення, оскільки дає йому можливість для реалізації свого права щодо оформлення спадщини за законом після смерті батька [PERSON] .. Таким чином, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що батько позивача [PERSON] - [PERSON] прийняв спадщину після смерті своєї дружини [PERSON] , вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін після її смерті. Про відмову від спадщини він не заявляв, а тому на підставі ст.549 ЦК УРСР 1963 року, вважався таким, що її прийняв, однак юридично не оформив. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину після смерті батька [PERSON] , у встановленому законом порядку, вступивши в управління та володіння спадковим майном. Враховуючи те, що обставин, які б вказували, що спадкодавець [PERSON] , за життя набув або володів спірним майном неправомірно, в суді не встановлено; позивач оформити право на спадкове майно не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно; відповідач проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому, враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved