Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-29 00:00:00

08.05.2025 до Корабельного районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] , подана його представником - адвокатом Яковлевою І.0. Позивач просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Також просив стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідачки, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з цією заявою і до повноліття дітей. У обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що з 2005 до 2023 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилося двоє дітей - дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . До призову на військову службу діти проживали з батьком за адресою [ADDRESS] . На сьогодні проживають з матір`ю позивача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Мати дітей проживає окремо, зловживає спиртними напоями та самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Відповідачка не бере участі у вихованні дітей та їх утриманні, не піклується про них, не цікавиться їх фізичним і духовним розвитком, не забезпечує належне харчування, медичний догляд та лікування. Посилаючись на викладене, [PERSON] просив позов задовольнити, позбавити відповідачку батьківських прав стосовно їх спільних дітей та стягнути на його користь аліменти на утримання дітей. Ухвалою судді від 23.05.2025 відкрито провадження у вказаній цивільній справі. Постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Цією ж ухвалою до участі в розгляді справи як третю особу залучено орган опіки та піклування, яким є виконавчий комітет Миколаївської міської ради. Орган опіки та піклування зобов`язано надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , громадянку України, [INFO] , стосовно неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 20.08.2025 до суду надійшов висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідачку батьківських прав стосовно дітей. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21.08.2025 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні 20.10.2025 представник позивача адвокат Яковлева І.О. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] визнала позов частково, не заперечувала проти задоволення позовних вимог в частині позбавлення її батьківських прав. Однак просила позовні вимоги в частині стягнення з неї аліментів на утримання дітей задовольнити частково у твердій грошовій сумі в загальному розмірі 1500 грн. по 750 грн. на кожну дитину. Цю суму відповідач вважає такою, яку може щомісячно сплачувати на користь позивача на утримання дітей. Представник позивача під час судових дебатів просила позов в частині стягнення аліментів задовольнити частково і ухвалити рішення, яким стягнут з відповідача на користь позивача аліменти на утримання у твердій грошовій сумі по 750 грн. на кожну дитину щомісячно, з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 244 ЦПК України ухвалення та проголошення судового рішення відкладене до 15.00 год. 30.10.2025. Орган опіки та піклування надіслав заяву про розгляд справи за відсутності представника. Заслухавши представника позивача та відповідачку, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що з огляду на свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , 12.08.2005 Корабельним районним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , у шлюбі змінила прізвище на « [PERSON] », про що складений актовий запис № 308. [INFO] народилася [PERSON] , про що Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції складено актовий запис № 653 від 11.09.2009 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . [INFO] народився [PERSON] , про що Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції складено актовий запис № 710 від 11.11.2011 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Батьками дітей є [PERSON] та [PERSON] . Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20.09.2023 у справі № 488/1514/23 шлюб між сторонами розірвано. Згідно з витягом з реєстру територіальної громади позивач та діти зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо-переміщених осіб, з 21.03.2023 діти зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , і проживають з матір`ю позивача [PERSON] , що підтверджується і характеристиками, складеними старостою сіл Лимани та Лупареве від 11.03.2024. Діти навчаються у Лиманівському ліцеї Галицинівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, що підтверджується відповідними характеристиками цього навчального закладу. У березні 2023 року відповідними підрозділами служби у справах дітей обстежено умови проживання дітей як за адресою реєстрації у м. Миколаєві, та за адресою проживання у с. Лимани Миколаївського району. У висновку про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно дітей орган опіки та піклування зазначав, що з 2018 року діти проживають разом з батьком, а мати проживає окремо. Мати дітей [PERSON] не бере участі в утриманні та вихованні дітей. Натомість батько створив належні умови для проживання, виховання і розвитку дітей. Згідно із соціально-психологічним висновком Миколаївського міського відділу соціальних служб [PERSON] як свою сім`ю сприймає себе, бабусю [PERSON] , брата [PERSON] , батька та матір. По відношенню до матері дитина має амбівалентні почуття. З одного боку вона любить матір, з іншого - відчуває образу через те, що та не бере участі у її вихованні, вживає алкогольні напої. З боку матері дівчинка не відчуває захисту, підтримки, любові та зацікавленості у її житті. З боку батька [PERSON] відчуває піклування, підтримку, любов та захист. Має прив`язаність до бабусі. Відповідно до соціально-психологічного висновку Миколаївського міського відділу соціальних служб [PERSON] як свою сім`ю сприймає себе, сестру [PERSON] , бабусю [PERSON] та батька. Стосунки з матір`ю є емоційно відчуженими, оскільки дитина досить рідко з нею спілкується. По відношенню до матері відчуває байдужість, оскільки вона не піклується про нього, не бере участі у його вихованні та вживає алкогольні напої. Між ними відсутній психоемоційний зв`язок. З боку матері [PERSON] не відчуває любові, захисту, підтримки. Має прив`язаність до бабусі. З боку батька дитина відчуває піклування, любов та захист. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, наведені норми права дають підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27.11.1992, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07.08.1996 року, § 78). У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327 цс 18). Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 Постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження з дитиною полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) було висловлено правову позицію про те, що висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дочки не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Миколаївської міської ради у висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON] та [PERSON] , зазначав, що такий захід стосовно відповідача відповідає інтересам дітей, оскільки її дії можливо розцінювати як ухилення від виховання дітей. Суд погоджується з вказаним висновком органу опіки та піклування, оскільки докази, наявні в матеріалах цивільної справи, а також пояснення відповідача в судовому засіданні не спростовують висновки органу опіки та піклування. Зокрема, у судовому засіданні відповідачка підтвердила що за останні три роки спілкувалася з дітьми декілька раз. Дітьми опікуються батько дітей та його мати. Пояснила, що зловживає спиртними напоями, у зв`язку з чим з січня 2025 року перебуває у реабілітаційному центрі. Таким чином, наявні у матеріалах справи докази, підтверджують той факт, що відповідачка нехтує потребами своїх дітей, порушує права дитини на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків. З огляду на положення ст. 169 Сімейного кодексу України, позбавлення батьківських прав не є остаточним. Вказана норма надає матері, батькові, позбавленим батьківських прав можливість звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена. Судом встановлено, що відповідачка не бере участі у вихованні та утриманні дітей. Тому, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що відповідачка дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, і це є підставою для задоволення позову про позбавлення відповідачку батьківських прав відносно дітей. Відповідно до частин 7, 10 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно з ч. 2 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. У судовому засіданні відповідач пояснила, що у зв`язку з наявною у неї інвалідністю, розмір отримуваного нею доходу дозволяє сплачувати на утримання дітей аліменти у розмірі, що не перевищує загальну суму у 1500 грн. щомісячно, тобто по 750 грн. на кожну дитину. Представник позивача не заперечувала проти стягнення аліментів на утримання дітей у вказаному розмірі. 3 огляду на викладене, суд доходить переконання, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дітей підлягають задоволенню частково та з відповідачки підлягають стягненню аліменти на користь позивача на утримання дітей у розмірі по 750 гривень на кожну дитину щомісяця до досягнення дітьми повноліття. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд вважає за необхідне допустити стягнення аліментів негайно у межах платежу за один місяць. Частиною 2 ст. 184 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Таким чином, обов`язок проведення індексації розміру аліментів, який визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме положеннями ст. 184 СК України, що зобов`язує державного виконавця проводити таку індексацію автоматично, тобто без додаткового судового рішення. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial