Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-03 00:00:00

В провадженні суду перебувала на розгляді цивільна справа №711/2816/25 за позовом [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Натурфарм», Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС Іншуранс» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , [PERSON] , Акціонерне товариство «Страхова група «ТАС». 01.10.2025р. суд ухвалив рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] було відмовлено. Ухвалюючи зазначене судове рішення, суд не вирішував питання про розподіл судових витрат, а зазначив, що питання розподілу судових витрат, на підставі ч. 8 ст. 141 ЦПК України, доцільно вирішити шляхом постановлення додаткового рішення у порядку, передбаченому законом. 07.10.2025р. на адресу суду надійшла заява представника відповідача - Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС Іншуранс» - Хребет Т.І. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу, в якій остання просить стягнути із позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 24 000 грн. 22.10.2025р. на адресу суду надійшло клопотання представника позивача адвоката Заруби С.О. про зменшення витрат на правничу допомогу до критеріїв реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру конкретним обставинам справи, з урахуванням їх розумності та необхідних процесуальних дій сторони. В судове\~засідання представник\~відповідача \~ Хребет Т.І. не з`явилася, але в попередньо поданій заяві просила розглянути заяву про ухвалення додаткового рішення у відсутність представника АТ«Страхова компанія «ББС Іншуранс», заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити. В судовому засіданні представник позивача адвокат Заруба С.О. просила зменшити витрати відповідача на правничу допомогу, з урахуванням принципу співмірності, пропорційності та розумності. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази на підтвердження розміру понесених сторонами судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Оскільки за наслідками розгляду справи по суті в задоволенні позову позивача було відмовлено, то витрати відповідача на правову (правничу) допомогу підлягають відшкодуванню за рахунок позивача. Оцінюючи розмір заявлених стороною відповідача вимог для компенсації витрат на правову допомогу, суд звертає увагу на наступне. Відповідач просив компенсувати йому за рахунок позивача витрати з оплати правової допомоги в сумі 24\~000 грн. Верховний Суд у постанові від 17.09.2019р. у справі №810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх. З матеріалів справи судом встановлено, що в якості доказів розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу представником відповідача надано: договір №1201/0121 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 01.12.2021р., укладений між ПрАТ «СК «Брокбізнес» та Адвокатським бюро «Голяр і Партнери»; додаткову угоду від 18.12.2023р. до договору №1201/0121 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 01.12.2021р., укладену між АТ «СК «ББС ІНШУРАНС» та Адвокатським бюро «Голяр і Партнери»; заяву голови правління АТ «СК «ББС ІНШУРАНС» про надання професійної (правової) допомоги від 10.04.2025р. у справі №711/2816/25; протокол погодження договірної ціни до договору №1201/0121 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 01.12.2021р.; акт від 03.10.2025р. прийому наданої професійної правничої допомоги до договору №1201/0121 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 01.12.2021р. на суму 24\~000 грн.; копію свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю серії ЗР №21/3128 /а.с. 17-26 том 2/. Стосовно належності підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, в контексті питання їх фактичного понесення позивачем, а також належності доказів, суд звертає увагу, що за змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі №922/445/19). Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. Разом з тим, надаючи оцінку вимогам відповідача про відшкодування витрат на правову допомогу в контексті критеріїв співмірності та пропорційності таких витрат, суд виходить з наступного. Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За змістом ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Верховного Суду від 07.11.2019р. у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020р. у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial