Jurisdiction: civil
Date: 2025-10-30 00:00:00

До Дніпровського районного суду Дніпропетровської області року надійшла позовна заява\~ [PERSON] до відповідача [PERSON] , в якому позивач просив зменшити розмір аліментів, що стягуються на підставі судового наказу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23.10.2023 року в цивільній справі N?175/6174/23. Стягувати з [PERSON] , [INFO] , аліментів на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/5 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дітьми повноліття., стягнути судові витрати. Ухвалою від 27 червня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22 вересня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті. Позивач та його представник в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні не погодився з позовом та заперечував проти задоволення цього позову, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справ та надані і добуті докази, приходить до наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що 26 серпня 2016 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб Бориспільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис N? 374. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у справі №175/6170/23 від 22 липня 2024 року шлюб було розірвано. Від шлюбу з відповідачем є двоє спільних дітей син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2023 року стягнуто\~з [PERSON] ,\~ [INFO] , ІПН - [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] на користь\~\~ [PERSON] , [INFO] , ІПН - [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання дітей\~ [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) боржника платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно,\~починаючи стягнення з 03.10.2023 р.,\~до досягнення дітьми повноліття. Після досягнення повноліття\~ [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання\~ [PERSON] , [INFO] , стягувати у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно з вимогами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на користь кого вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що він даний час має ІІІ групу інвалідності, пов`язану з онкологічним захворюванням, що підтверджується пенсійним посвідченням серії [NUMBER] від 04.05.2023 та довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ N?49047 від 28.03.2023. Крім того, він офіційно не працевлаштований, оскільки був звільнений з останнього місця роботи - з посади художнього керівника будинку культури с. Вересневе, згідно наказу відділу освіти, культури, молоді та спорту Великоомелянської сільської ради від 20.06.2024 року N?37-к/тр. Звільнитися з роботи він вимушений був у зв?язку з погіршенням стану здоров?я внаслідок рецидиву онкологічного захворювання. Також наявність онкологічного захворювання підтверджується актом дослідження стану здоров?я N?571/01-17/24, виданим КП «Рівненський обласний протипухлинний центр» від 18.07.2024. Крім того згідно висновку лікаря-офтальмолога від 19.02.2025 року N?9224558, в позивача наявне погіршення зору на обидва ока внаслідок побиття, що додатково створює для нього обмеження в працевлаштуванні. Фактично на даний момент, починаючи з червня 2024 року, єдиним джерелом його доходу є пенсія по інвалідності, яка станом на травень 2025 року становить 1519,00 грн з урахуванням стягнутих аліментів. Позивач зазначав, що хоч і аліменти стягуються з його пенсії, цих коштів не вистачає, щоб повністю покрити щомісячні суми платежів, які підлягають стягненню, внаслідок чого відбувається нарахування заборгованості зі сплати аліментів. Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 31.01.2025 року N?2115 вбачається, що станом на 31.01.2025 року в нього наявна заборгованість зі сплати аліментів на суму 32270,75 грн. А отже, при таких обставинах позивач вважає, розмір аліментів сплачуваних аліментів на дітей є занадто високим, тому звертається до суду з даним позовом. Однак, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення змінився його стан здоров`я чи суттєво погіршився матеріальний стан позивача, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, оскільки позивач має працездатний вік і певне матеріальне становище, аліментів відповідач нікому іншому не платить, стягнень за іншими виконавчими документами з відповідача не проводиться. Позивач має у власності земельну ділянку та домоволодіння. Позивач в своїй позовній заяві не зазначає та не надає відповідних доказів, що у відповідача з моменту ухвалення судового рішення про зміну розміру аліментів покращився майновий стан, та такі твердження не знайшли підтвердження в ході розгляду даної справи. Статтею 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено з\~1\~січня 2025\~року прожитковий\~мінімум на\~одну особу\~в розрахунку\~на місяць\~у розмірі\~2920\~гривень,\~а для\~основних соціальних\~і демографічних\~груп населення: дітей\~віком до\~6\~років -\~2563\~гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Тобто враховуючи наведене мінімальний розмір аліментів у 2025 році становить: для дітей віком до 6 років 1281,5 грн; для діти віком від 6 до 18 років 1598 грн. Отже, враховуючи розмір пенсії позивача та розмір аліментів, які він просить стягувати з нього на користь своїх малолітніх дітей, витікає, що він значно менший, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Згідно зі ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, що існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст. 192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі. Інші доводи позивача не можуть бути прийняті судом, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зменшення розміру аліментів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення вимог [PERSON] про зменшення розміру аліментів, а тому відмовляє в задоволенні позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає за необхідним судові витрати слід віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed