Jurisdiction: civil
Date: 2025-11-02 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить: стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Алетея, (код ЄДРПОУ 44653230) на свою користь заробітну плату за період з 01.11.2024р. по 19.02.2025 р. в сумі 42 091,91 грн. (сорок дві тисячі дев`яноста одна грн. 91 код.), середній заробіток за час затримки розрахунку, починаючи з 20.01.2025 р. по день винесення рішення по цій справі, із розрахунку 10 029,88 грн. на місяць, та моральну шкоду в розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 27 грудня 2022 року відповідно до наказу № ВКІП-204 вона була прийнята на посаду оператора АЗС до відповідача. 19.02.2025 року наказом № 145-к від 19.02.2025 р. її було звільнено відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України, про що в трудовій книжці зроблено відповідний запис. Ще під час її роботи з кінця 2024 року відповідач припинив виплату заробітної плати без будь-яких пояснень і документів. Ні з якими документами щодо відпустки/простою чи інших причин невиплати або зменшення заробітної плати її відповідач не ознайомлював. При цьому в порушення вимог діючого законодавства з нею в день звільнення не було проведено повний розрахунок, а саме не виплачено заробітну плату з листопада 2024 року по 19 лютого 2025 року в сумі 42091,91 грн. та не виплачено компенсацію за невикористану відпустку за 13 календарних днів, суму якої їй не повідомили, які вона прошу стягнути з відповідача. Довідку про її середньомісячну зарплату № 3/56 від 28.02.2025 року їй було видано тільки 07.04.2025 року, але розрахунок заборгованості відповідач відмовляється їй видавати, її заяву, направлену цінним листом з описом вкладення 21.02.2025 р., просто проігнорував, а тому на даний час вона позбавлена можливості надати повний розрахунок своїх позовних вимог. Враховуючи, що в день її звільнення 19.02.2025 р. з нею не був проведений повний розрахунок, отже слід стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку саме з 20.02.2025 р. по день винесення рішення за її позовом з розрахунку 10 029,88 грн. на місяць. Вказані дії з боку відповідача є порушенням її законних прав на працю, які завдали їй моральних страждань. Моральна шкода, завдана їй в результаті незаконної затримки виплати заробітної плати та розрахунку, полягає у наступному. Так, згідно ст. 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Проте, відповідач позбавив її гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти для себе та її сім`ї в цій важкий час, коли триває війна. Вказані незаконні дії відповідача призвели до її моральних переживань, вона втратила душевний спокій, постійно перебуває у роздратованому стані та стресі, який на фоні війни підсилюється ще і неможливістю із-за відповідача себе забезпечити. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 22 квітня 2025 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.(а.с.14) Ухвалою від 16 червня 2025 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Витребувано від\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Алетея» довідку\~про заборгованість\~перед [PERSON] ,\~РНОКПП [NUMBER] ,\~по заробітній\~платі,\~компенсації за\~відпустку та\~іншим виплатам,\~а також\~довідку про\~її середню\~заробітну плату. (а.с.25). 03 листопада 2025 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Заяви (клопотання) учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, письмово просила суд провести розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник ТОВ «Алетея» в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за його відсутності не скористався та не повідомив суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З копії трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] вбачається, що позивач 27 грудня 2022 року прийнятий на роботу до ТОВ «АЛЕТЕЯ» на посаду оператора заправних станцій, на підставі наказу ВКІП-204 від 27.12.2022 року. 19 лютого 2025 року наказом № 145-К від 17 лютого 2025 року [PERSON] звільнено за угодою сторін на підставі\~ст. 36 КЗпП України, з роботи в ТОВ «АЛЕТЕЯ». (а.с.12) Підставою звернення до суду з означеним позовом сторона позивача посилається на те, що під час знаходження [PERSON] у трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 42091,91 грн, а саме: листопад 2024 року 11161,24 грн; грудень 2024 року 10719,19 грн; січень 2025 року 9317,74 грн; лютий 2025 року 10893,74 грн., а також не виплачено компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки: за 13 календарних днів. Вищевказаний розрахунок заборгованості здійснений самостійно, оскільки відповідачем довідку про заборгованість по заробітній платі на дату звільнення не надано, як і не надано на письмове звернення, яке отримане ТОВ «АЛЕТЕЯ» відповідно до трекинг коду 11 лютого 2025 року поштою. (а.с.7) Факт нарахування заробітної плати відповідачем ТОВ «АЛЕТЕЯ» (код ЄДРПОУ 44653230) заявник підтверджує довідкою форми 5-ОК від 29.09.2025. Отже, на підтвердження нарахованої, але не виплаченої заробітної плати заявником долучено до матеріалів справи довідку форми ОК-5 (Індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України). (а.с.41-42) З довідок\~форми ОК-5\~від 29.09.2025\~року на [PERSON] вбачається, що за період з листопада 2024 року по лютий 2025 року відповідачем за код ЄДРПОУ 44653230 зазначена сума заробітку для нарахування пенсії: за листопад 2024 року (30 дн) 11161,24 грн, за грудень 2024 року (31 дн) 10719,19 грн, за січень 2025 року (31 дн) 9317,74 грн., за лютий 2025 року (19 дн) 10893,74. Так, довідки ОК-5 та ОК-7 - це індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Довідка ОК-5 формується за будь-який період, починаючи з 2000 року, і містить дані щодо суми заробітку для обчислення пенсії, визначення страхового стажу, сплати страхових внесків. На підставі цієї довідки застрахована особа отримує інформацію щодо набутого страхового стажу та заробітної плати, яка буде врахована при призначенні пенсії. Довідка ОК-7 містить відомості про суми заробітної плати, з якої сплачується єдиний соціальний внесок, та страховий стаж за періоді з 2011 року. Зазвичай, довідку ОК-7 використовують для визначення страхового стажу для розрахунку сум лікарняних, нарахування допомоги по безробіттю тощо. Довідки ОК-5 і ОК-7 є додатками до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого\~Постановою правління Пенсійного фонду України від 18.06.2014 № 10-1\~(у редакції\~постанови правління Пенсійного фонду України від 27.03.2018 № 8-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 8 липня 2014 р. за № 785/25562. Положення відповідно до ЗУ\~«Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб. Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1\~(у редакції\~постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846, затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"». У свою чергу, відповідно до цього Порядку (п. 2.1. розділ ІІ) до заяви про призначення пенсії за віком додаються, серед іншого, такі документи: 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637\~(далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з\~додатком 4 до Положення\~про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого\~постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції\~постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу). Отже, вказані довідки є документами, які подаються до органів пенсійного фонду разом із заявою про призначення пенсії за віком. Доказів сплати заборгованості по заробітній платі як при звільненні, так і на час розгляду справи відповідачами суду не надано. Таким чином убачається наявність спору щодо стягнення заборгованості внаслідок невиплати заробітної плати при звільненні. При вирішенні питання про стягнення заборгованості, суд ураховує таке. Згідно зі\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 36 Кодексу законів про працю України\~визначено підстави припинення трудового договору, зокрема п. 1 передбачено, що підставою припинення трудового договору є угода сторін. Частиною 1\~ст. 47 КЗпП України\~встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Відповідно до частини першої\~статті 21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно з частиною першою\~статті 115 КЗпП України\~заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За\~ст. 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України\~установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі\~ст. 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Вирішення цієї цивільної справи та ухвалення у ній відповідного законного й обґрунтованого рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Усі ці складові могли бути з`ясовані лише у процесі доказової діяльності, метою якої є, відповідно до\~ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Стаття 81 ЦПК\~закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.\~43,\~49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставин. Відповідно до ч. 2\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до положень ст.\~115,\~116 КЗпП України\~відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, лежить на працедавцеві. В той же час, згідно із ч. 1\~ст. 3 КЗпП України\~законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до ч.1, 2\~ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених\~частиною другою\~цієї статті.\~Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). У разі пропуску з поважних причин строку, установленого\~ст.233 КЗпП України, суд може поновити ці строки (ст.234 КЗпП України). Відповідно до п.4\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів встановлений ст.233 КЗпП України строк звернення до суду застосовується судом незалежно від заяви сторін і пропущення такого строку є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні встановлено, що позивач звільнена 19 лютого 2025 року, відомостей про видачу довідки\~про нараховану, але не виплачену заробітну плату працівникові при звільненні [PERSON] ; або про проведений розрахунок з відповідачем при звільнення не надано. З доданих до позову доказів направлення на адресу відповідача стороною позивача вимоги про надання\~довідки\~про нараховану але не виплачену заробітну плату працівникові при звільненні [PERSON] вбачається, що відповідно до трекинг коду пошти ТОВ «АЛЕТЕЯ» відповідний запит отримало 21 лютого 2025 року. До суду з позовом про стягнення невиплаченої заробітної плати позивач звернулась 21 квітня 2025 року. Враховуючи те, що відповідачем не надано жодних доказів одержання позивачем письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені їй при звільненні, або про проведення з нею повного розрахунку, то суд приходить до висновку про те, що встановлений ст. 233 КЗпП України звернення до суду з позовом про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні не пропущений. Суд, відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих сторонами. У позові позивач просить стягнути заборгованість по заробітній платі за період з листопада 2024 року по лютий 2025 року в розмірі 42091,91 грн, та середній заробіток за час затримки 10029,88 грн. Досліджена в судовому засіданні довідка ОК-5 на ім`я [PERSON] переконує суд в тому, що нарахована сума в лютому 2025 року сума в розмірі 10893,74 грн окрім заробітної плати за 19 днів лютого 2025 року, включає у себе розрахунок за невикористану відпустку, тому як середньомісячна заробітна плата позивача складає (10719,19+11161,24)/2= 10940,20 грн. З огляду на те, що відповідно до нарахованої суми доходу для нарахування пенсії за період листопад 2024 року січень 2025 року складає сума 42091,91 грн., тому до стягнення підлягає сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 42091,91 грн. У судовому засіданні встановлено, що остаточний розрахунок з [PERSON] по виплаті заборгованості по заробітній платі при звільненні 19 лютого 2025 року у розмірі 42091,91 грн відповідачем не здійснений. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. З огляду на наведене, доводи відповідача про скрутне фінансове становище та залежність виплати заробітної плати від стану виконання зобов`язань споживачами послуг товариства, як підстава для відмови у задоволенні позову, є неспроможними. Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~статті 27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~Постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 № 100. Абзацом третім пункту 2 розділу II Порядку обчислення середньої заробітної плати встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана ця виплата. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати). Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року у справі №365/470/17, яка відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. У правовій позиції Верховний Суд в постанові від 18 липня 2018 року за № 359/10023/16-ц дійшов наступного висновку: крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що суму, яку суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Крім того, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори. Суд не погоджується з розрахунком, наведеним позивачем, оскільки він містить суттєві помилки та не враховує ключові обставини справи. Зважаючи на це, суд здійснює власний розрахунок, ґрунтуючись на наданих доказах та враховуючи всі релевантні аспекти. Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог\~ст. 117 КЗпП України,\~у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116\~цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений\~частиною першою\~цієї статті. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до п. 21\~постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р., при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з такого, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року. З урахуванням положень п. 2 та 8 Порядку № 100 середня заробітна плата позивача, яка використовується при обрахунку середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільнені повинна бути обрахована від виплат за останні два календарні місяці роботи, що передуються місяцю, в якому позивача було звільнено, та які є двома останніми відпрацьованими місяцями роботи позивача, тобто за грудень 2024 року та січень 2025 року. Як встановлено заробітна плата позивача за грудень 2024 року склала 10719,19 грн, за січень 2025 року 9317,74 грн; кількість робочих днів за вказаний період 44 (22 у грудні, 22 у січні), а отже, виходячи з розрахунку: (10719,19+9317,74)/44, середньоденна заробітна плата позивача становить 455,39 грн. Таким чином, періодом за який підлягає нарахуванню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є 20.02.2025 року по 03.11.2025 року включно. Кількість робочих днів за вказаний період становить 180. Отже розмір середнього заробітку позивача за час затримки становить 81970,20 грн (без вирахування податків та інших обов`язкових платежів), з розрахунку: 180 робочих днів х 455,39 грн (середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Як зазначалося вище, відповідно до вимог\~ст. 13 ч.ч. 1 та 2 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.\~76, ч.1,\~2\~ст.\~77, ч.2 ст.\~78, ч.1 ст.\~95 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Враховуючи все вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що з відповідача належить стягнути середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 20.02.2025 року по 03.11.2025 року включно в сумі 81970,20 грн. Суд зазначає, що обов`язок суду мотивувати прийняття або відхилення доводів сторін по суті спору полягає у відображенні в судовому рішенні висновків суду про те, що саме дало йому підстави прийняти та/чи відхилити аргументи сторін щодо суті спору, з посиланням на з`ясовані у справі обставини та норми матеріального чи процесуального права, що підлягають застосуванню до правовідносин, що склались. Суд вважає обсяг вмотивування судового рішення є достатнім для його прийняття. А тому, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 20.02.2025 року по 03.11.2025 року включно, із розрахунку 10029,88 грн. на місяць, підлягають задоволенню частково, в розмірі 81970,20 грн. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 40000 грн, суд приходить до наступного. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 2\~ст. 23 ЦК України\~передбачено, що моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У частині 1\~ст. 237-1 КЗпП України\~визначено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Стаття 23 ЦК України\~та\~стаття 237-1 КЗпП України\~передбачають можливість відшкодування моральної шкоди завданої працівнику власником або уповноваженим ним органом внаслідок порушення його законних прав, що призвели до моральних страждань. У пункті 3 Постанови Пленум Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до пункту 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує те, що внаслідок порушення права позивача на своєчасне отримання заробітної плати за виконану ним роботу та своєчасне отримання остаточного розрахунку при звільненні, що призвело до моральних страждань, порушився нормальний ритм життя позивача, вона була вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя, у зв`язку з відсутністю грошових коштів на існування шукати додаткове джерело доходів. Встановивши, що відповідачем було порушено право позивача на своєчасне отримання заробітної плати та остаточного розрахунку при звільненні нарахованих коштів, в зв`язку із чим вона вимушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а саме у зв`язку з відсутністю грошових коштів на існування шукати додаткове джерело доходів, суд виходячи з засад розумності, справедливості та об`єктивності приходить до висновку, що розмір завданої позивачу моральної шкоди складає 1000,00 грн. А тому в решті вимог позивача належить відмовити. Згідно з ч. 1, п. 3 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial